DEN LANGUEDOKSKE SPHEX 127 



flugt snart tilfods, snart flyvende, for altid at findes at 

 være i Besiddelse af et allerede stukket, allerede lem- 

 læstet Offer, deraf kan man med fuld Sikkerhed slutte, 

 at Hvepsen først gør sit Arbejde som Jæger og derefter 

 som Graver, saaledes at Fangststedet afgør, hvor Boet 

 skal være. 



Denne Venden op og ned paa Metoden, som faar 

 Insektet til at sørge for Føden, før den sørger for Spise- 

 kamret, medens vi hidtil har set, at Spisekamret gaar 

 forud for Føden, tilskriver jeg Sphexens tunge Bytte, 

 som det var umuligt at flytte langt bort gennem Luften. 

 Det er ikke saaledes, at den languedokske Sphex ikke 

 skulde være godt udrustet til at flyve, den er tvært- 

 imod en glimrende Flyver, men det Bytte, som den 

 jager, vilde overvælde den. hvis den ikke havde anden 

 Støtte end Vingerne. Den maa have Støtte i Jordbun- 

 den og arbejde som Fragtmand, et Arbejde, i hvilket 

 den lægger en beundringsværdig Kraft for Dagen. Naar 

 den er bebyrdet med sit Bytte, gaar den til Fods 

 eller foretager kun meget korte Flyveture, det skulde da 

 være under Forhold, hvor Flugten vilde spare den Tid 

 og Møje. Lad mig nævne et Eksempel herpaa, som 

 jeg laaner fra mine nyeste Iagttagelser af denne mærke- 

 lige Hveps. 



Der viser sig pludselig en Sphex, som er kommen, 

 jeg véd ikke hvorfra. Den er tilfods og slæber af med 

 sin Ephippigera, en Fangst, som den tilsyneladende har 

 gjort i samme Øjeblik et Sted i Nærheden. Som det er, 

 gælder det for den om at grave sig en Jordhule. Stedet 

 er det slettest mulige. Det er en slagen Vej saa haard 

 som en Sten. Sphexen, som ikke har Tid til vanskelige 

 Gravninger, fordi det allerede tagne Bytte maa magasi- 

 neres hurtigst muligt hen, mangler et let Terræn, i hvil- 

 ket den kan udgrave Larvekamret i Løbet af kort Tid. 



