128 J. h. fabre: skik og brug HOS INSEKTERNE 



Jeg har nævnt, hvilken Jordbund den toretrækker, 

 nemlig det Støv, som gennem Aarene er afsat påa Bun- 

 den af et eller andet Murhul eller under et eller andet 

 lille Klippeskjul. Sphexen standser nu virkelig under 

 mine Øjne ved Foden af et Markhus, hvis Facade er ny- 

 pudset og maaler 6 — 8 Meter i Højden. Dens Instinkt 

 siger den, at den der oppe under Tagets Teglsten vil 

 finde Kroge, der er rige paa gammelt Støv. Den lader 

 sit Bytte ligge ved Foden af Facaden og flyver op paa 

 Taget. Jeg ser den nogen Tid søge paa maa og faa og 

 frem og tilbage, men saa snart den har fundet et passen- 

 de Sted, giver den sig til at arbejde under en Tagstens 

 Krumning. Paa ti Minuter eller højst et Kvarter er 

 Boet færdigt, og Insektet flyver saa ned igen til Jorden. 

 Den finder hurtigt Ephippigeren igen, men nu gælder det 

 om at bringe den derop. Skal det være flyvende, som 

 Omstændighederne synes at fordre det? Paa ingen 

 Maade. Sphexen vælger den vanskelige Vej at klatre 

 op ad en lodret Mur med en Overflade, der er jævnet 

 med Murskeen og 6 — 8 Meter i Højde. Da jeg ser den 

 tage denne Vej med Vildtet slæbende mellem sine Ben, 

 tror jeg først, at det hele er umuligt, men jeg blev snart 

 beroliget med Hensyn til Udfaldet af det dristige Forsøg. 

 Det stærke Insekt gaar, støttende sig til de smaa Ujævn- 

 heder i Mørtelen og til Trods for den Hindring, dets 

 tunge Byrde er, paa det lodrette Plan med den samme 

 sikre Holdning, og den samme Behændighed som paa 

 en vandret Jordflade. Det udfører sit Forehavende 

 uden nogen som helst Vanskelighed, og det lægger fore- 

 løbig sit Bytte fra sig paa Kanten af Taget, paa en Tag- 

 stens afrundede Byg. Men medens Graveren lægger 

 sidste Haand paa Hulen, glider det slet afbalancerede 

 Vildt og falder ned til Foden af Muren. Den maa be- 

 gynde forfra, stadig ved Hjælp af Klatren. Samme Ufor- 



