136 j. h. fåbre: skik og brug hos insektenne 



Hvorledes kom disse Insekter mig i Hænde netop 

 i det rette Øjeblik til et Forsøg, som jeg forgæves havde 

 ønsket at foretage i nogle og tyve Aar? Se, det er nu 

 en anden Historie. — En Tornskade havde bygget 

 Rede i en af de høje Plataner i Alléen. Og nogle Dage 

 i Forvejen havde Mistralen, disse Egnes raa Vind, blæst 

 med en saadan Voldsomhed, at Grenene bøjede sig som 

 Siv, og Reden, som der blev vendt op og ned paa ved 

 dens Underlags Bevægelser, lod sit Indhold, fire Unger, 

 falde ud. Dagen efter fandt jeg Kuldet paa Jorden; tre 

 var døde som Følge af Faldet, men den fjerde levede 

 endnu. Den overlevende blev betroet til Emils Omsorg, 

 som tre eller fire Gange om Dagen gjorde Jagt paa Græs- 

 hopper i Græsset i Nabolaget til Bedste for hans Pleje- 

 barn. Men Græshopperne er kun smaa, og dettes Appetit 

 krævede mange af dem. Derfor blev en anden Slags, 

 Ephippigeren, foretrukket, af hvilken der nu og da var 

 en god Forsyning at finde blandt Stænglerne og de stik- 

 kende Blade af Mandstro. De tre Insekter, som Emil 

 bragte mig, stammede altsaa fra Tornskadens Spisekam- 

 mer. Jeg kan takke min Medlidenhed med den nedstyr- 

 tede Fugleunge for dette uforhaabede Held. 



Tilskuernes Cirkel udvider sig for at give Sphexen 

 Alburum; jeg tager dens Bytte fra den med en Pincet og 

 giver den i Stedet for en af mine Ephippigerer, der bæ- 

 rer en Læggebraad i Enden af Bagkroppen ligesom det 

 fjærnede Bytte. Nogle Bevægelser med Benene er de 

 eneste Tegn paa Utaalmodighed hos den plyndrede 

 Hveps. Sphexen styrter løs paa det nye Bytte, der er 

 altfor svært, altfor fedt til blot at forsøge paa at und- 

 drage sig Forfølgelsen. Den griber det med Kindbak- 

 kerne omkring det saddelformede Bryststykke, anbrin- 

 ger sig paa tværs af det, og idet den bøjer sin Bagkrop 

 nedad, stikker den dens yderste Ende ind under Insektets 



