138 J. H. fabre: skik og bkug hos insekterne 



anden af de Hunner, jeg raader over. De samme 

 Manøvrer begynder paany med samme Resultat. Tre 

 Gange næsten Slag i Slag begynder Sphexen forfra paa 

 sin drevne Kirurgi, først med sit eget Bytte, saa med 

 dem, jeg stillede i Stedet for dette. Vil den begynde 

 forfra for fjerde Gang med den Han-Ephippiger, jeg 

 endnu har tilbage? Det er tvivlsomt, ikke fordi Hvep- 

 sen skulde være træt, men fordi Vildtet ikke passer den. 

 Jeg har aldrig set den med andet Bytte end Hunner, 

 der udspilede af Æg er en mere værdsat Spise for Lar- 

 ven. Min Mistanke er begrundet. Sphexen afslaar, 

 efter at være berøvet sin tredie Fangst, haardnakket 

 den Han, jeg byder den. Den løber frem og tilbage med 

 hurtige Fjed og søger efter det forsvundne Vildt, den 

 nærmer sig Ephippigeren tre eller fire Gange, løber 

 i undt om den, tilkaster den et foragteligt Blik og flyver 

 til Slut bort. Det er ikke det, den behøver til sine Lar- 

 ver, Forsøget viser mig dette igen efter et Mellemrum 

 af tyve Aar. 



De tre stukne Hunner, af hvilke de to blev stukket 

 lige for mine Øjne, forbliver i min Besiddelse. Alle 

 Benene er fuldstændig lammede. Hvad enten man an- 

 bringer det paa Bugen i sin normale Stilling, paa Ryg- 

 gen eller paa Siden, beholder Dyret i det uendelige den 

 Stilling, man har givet det. Stadig Skælven af Føle- 

 hornene, med Mellemrum nogle taktfaste Stød med 

 Bagkroppen samt Munddelenes Bevægelser er de eneste 

 Tegn paa Liv. Bevægeevnen er tilintetgjort, men ikke 

 Følelsen, thi ved det mindste Slik paa et Sted med fin 

 Hud skælver Kroppen let. Maaske vil Fysiologien en 

 skønne Dag finde Emner til smukke Studier over Ner- 

 vesystemets Funktioner i slige Ofre. Hvepsens Braad, 

 der er i Besiddelse af en uforlignelig Færdighed i at 

 ramme et bestemt Punkt og bibringe et Saar, som kun 



