DEN LANGUEDOKSKE SPHEX 139 



berører dette Punkt, vil med uhyre Fordel kunne 

 supplere Forsøgslederens Kniv, der sprætter op, hvor 

 den kun skulde ridse let. Lad os imidlertid se paa de 

 Resultater, som de tre Ofre gav mig, ud fra et andet 

 Synspunkt. 



Da kun Lemmernes Bevægeevne var tilintetgjort 

 uden at noget andet end de Nervecentrer, der er Arne- 

 sted for deres Bevægelser, var bleven beskadiget, maa 

 Dyret dø af Sult og ikke af sine Saar. Forsøgene i denne 

 Retning blev anstillet saaledes: 



To ubeskadigede Ephippigerer, saadanne som Mar- 

 kerne ydede mig, blev holdt i Fangenskab uden Fode, 

 den ene i Mørke, den anden i Lys. Efter fire Dages 

 Forløb var den sidste død af Sult, efter fem Dages den 

 første. Denne Forskel paa en Dag er til at forklare. 

 I Lyset har Dyret arbejdet mere paa at genvinde sin 

 Frihed, og eftersom der til enhver Bevægelse af den 

 dyriske Maskine svarer en Udgift af Brændstof, har en 

 større Sum af Bevægelighed hurtigere opbrugt Orga- 

 nismens Forraad. I Lys er Bevægeligheden større og 

 Livet kortere, i Mørke er Bevægeligheden mindre og 

 Livet længere, idet begge Dyrs Afholdenhed var fuld- 

 stændig. 



En af mine tre opererede blev holdt uden Føde i 

 Mørke. For dens Vedkommende træder der til den fuld- 

 stændige Sulten og til Mørket de Saars skadelige Ind- 

 flydelse, som er bibragt den af Sphexen, og ikke desto 

 mindre ser jeg den sytten Dage igennem udføre sine be- 

 standige Sma abe vægeiser med Følehornene. Saa længe 

 dette Pendul, om jeg kan kalde det saa, er i Gang, er 

 Livets Urværk ikke standset. Dyret ophører med sine 

 Følehornsbevægelser og gaar til Grunde paa den attende 

 Dag. Det alvorligt saarede Insekt har altsaa under lige 

 Betingelser levet fire Gange længere end det uskadte In- 



