140 J. H. fabre: skik og brug hos insekterne 



sekt. Det, der saa ud til at skulle blive Aarsag til Dø- 

 den, er i Virkeligheden Aarsag til Livet. 



Dette Resultat, der ved første Øjekast tager sig ud, 

 som stred det mod al Fornuft, er i Virkeligheden meget 

 simpelt. Det uskadte Dyr bevæger sig og volder sig føl- 

 gelig Udgift, lammet udfører det derimod kun de smaa, 

 indvendige Bevægelser, der er uadskillelige fra enhver 

 Organisme, og det sparer paa sin Substans i Forhold til 

 de udførte Bevægelsers Ubetydelighed. I det første Til- 

 fælde arbejder den dyriske Maskine og slider sig op, i 

 det andet Tilfælde er den i Hvile og bevarer den sig. 

 Da der ikke senere finder nogen Ernæring Sted, som 

 kan opveje Tabene, saa opbruger Insektet paa fire Dage 

 sine Nærings-Oplag og dør, medens det ubevægelige 

 Insekt ikke opbruger dem og først gaar til Grunde i 

 Løbet af atten Dage. Livet er en bestandig Nedbryden, 

 lærer Fysiologien os, og Sphexens Ofre viser dette for 

 os paa den elegantest tænkelige Maade. 



Endnu en Bemærkning. Hvepselarverne behøver 

 nødvendigvis frisk Kød. Hvis Byttet blev opmagasine- 

 ret ubeskadiget i Boet, vilde det efter fire — fem Dages 

 Forløb være et Kadaver, der var overgivet til Forraad- 

 nelse, og den netop udklækkede Larve vilde kun have 

 en Dynge Raaddenskab til Føde; men stukket af 

 Braadden er det i Stand til at holde sig i Live i to — tre 

 Uger, et Tidsrum, der er mere end tilstrækkeligt til Ud- 

 klækning af Æget og Udvikling af Larven. Lammelsen 

 har altsaa en dobbelt Følge: Fødeemnernes Ubevæge- 

 lighed for ikke at udsætte den fine lille Larves Tilværelse 

 for Fare og lang Tids Bevaren af Kødet for at sikre 

 Larven en sund Ernæring. Menneskets Fornuft vilde, 

 oplyst af Videnskaben, ikke kunne finde paa noget 

 bedre. 



Mine to andre, af Sphexen stukne Ephippigerer 



