144 J. h. fabre: skik og brug hos insekterne 



Lad os overvære en af hans Timer. Det drejede 

 sig om Barometeret. Det var en gammel Maskine, tykt 

 støvet, ophængt paa Muren højt over profane Hænders 

 Rækkevidde, og paa dets Træplade bar det indskrevet 

 med store Bogstaver Ordene Storm, Regn, smukt Vejr. 



»Barometeret,« forklarer den gode Pastor, der hen- 

 vender sig til sine Disciple, som han duttede patriar- 

 kalsk, »Barometeret spaar os godt og daarligt Vejr. Du 

 ser Ordene Storm og Regn skrevet paa Træpladen, ikke 

 sandt, du kan jo se det, Bastien?« 



»Ja, jeg ser det,« svarede Bastien, den største Gav- 

 tyv af hele Banden. Han har allerede gennemlæst sin 

 Bog og er bedre paa det rene med Barometeret end Læ- 

 reren. 



»Det bestaar,« fortsætter Pastoren, »af et bøjet 

 Glasrør fuldt af Kviksølv, der stiger eller falder, alt 

 eftersom Vejret er. Den ene Gren af dette Rør er 

 aaben, den anden .... den anden .... godt, lad os en- 

 gang se. Staa du, Bastien, der er saa stor, op paa Sto- 

 len og se efter med en Fingerspids, om den lange Gren 

 er aaben eller lukket. Jeg husker det ikke rigtigt.« 



Bastien staar op paa Stolen, stiller sig, saa godt 

 han kan, paa Taaspidserne og beføler Spidsen af den 

 lange Søjle med en Finger. Derpaa siger han med et 

 fint Smil udbredt over sin spirende Knebelsbarts Dun- 

 haar: »Jo, det er rigtignok. Den lange Gren er aaben 

 foroven, se, jeg føler Hulingen.« 



Og Bastien bliver, for at bestyrke sit falske Udsagn, 

 ved med at forskyde Indeksen foroven paa Røret. Hans 

 Medelever, der er Medvidere i Gavtyvestregen, under- 

 trykker saa godt de kan deres Lyst til at grine. 



Pastoren siger uforstyrrelig: »Det er godt. Gaa 

 ned, Bastien. Skriv, mine Herrer, i Deres Notater, at 



