MURERBIERNE 145 



Barometerets lange Gren er aaben. Det kan man glem- 

 me, og jeg havde selv glemt det.« 



Saaledes blev der undervist i Fysik. Forholdene 

 forbedredes imidlertid; man fik en Lærer, en rigtig flink 

 Lærer, som vidste, at den lange Gren paa et Barometer 

 er lukket. Jeg selv fik Borde, paa hvilke mine Elever 

 kunde skrive i Stedet for at smøre noget ned paa deres 

 Knæ, og da min Klasse for hver Dag, der gik, blev tal- 

 rigere, saa blev den tilsidst delt i to. Fra det Øjeblik 

 af, da jeg fik en Hjælper, som skulde tage sig af de 

 smaa, antog Tingene et andet Præg. 



Blandt de Fag, der lærtes, var der et, som fremfor 

 alt faldt i vor Smag, baade i Lærerens og Elevernes. 

 Det var Geometrien i fri Luft, den praktiske Landmaa- 

 ling. Kollegiet var ikke forsynet med det fornødne Ma- 

 teriel, men jeg med mine store Indtægter, 700 Francs 

 om jeg maa bede, kunde ikke undlade at sætte mig i 

 Udgift. Landmaalerkæde og Landmaalerstokke, Mær- 

 kepæle og Vaterpas, Vinkelmaal og Kompas blev an- 

 skaffet paa min Bekostning. En lille Vinkelmaaler, 

 næppe større end en Haand og vel omtrent 100 Sou 

 værd, blev ydet mig af Skolen. Trefoden manglede, 

 jeg lod den gøre. Kort sagt, jeg blev snart udrustet. 



Med Maj Maaneds Begyndelse opgav vi en Gang 

 om Ugen den mørke Sal for den aabne Mark. Det var 

 en Fest! Man skændtes om Æren at bære Maalestok- 

 kene, der var fordelt i Knipper paa tre, og mere end en 

 Skulder følte sig hædret paa Vejen gennem Byen og for 

 alles Aasyn ved de lærde, geometriske Stokke. Jeg selv 

 var, hvorfor skjule det? ikke uden en Følelse af en vis 

 Tilfredsstillelse ved med næsten religiøs Omhu at bære 

 det fineste Apparat, det kostbareste - Vinkelmaaleren 

 til de 100 Sous. Arbejdsstedet var en udyrket Slette 

 fuld af Flintesten, en »Harmas«, som man kalder det 



Ski): og Brug hos Insekterne. 10 



