MURERBIERNE 151 



vil benytte fugtig Jord til at bygge med, ligesom vore 

 Bygmestre ikke vil benytte daarlig Gibs og for lang Tid 

 siden læsket Kalk. Saadanne Byggeemner, der er mæt- 

 lede med Fugtighed, vilde ikke være godt Bytte. Hvad 

 de behøver, er et tørt Støv, der begærligt indsuger det 

 opbragte Spyt og danner en Slags Cement, som, blandet 

 med denne Væskes Æggehvidestofforbindelser, størk- 

 ner hurtigt, noget, der kan sammenlignes med den 

 størknende Masse, som vi faar ved at blande ulæsket 

 Kalk med Æggehvide. 



En stærkt befærdet Vej, hvis Belægning med kalk- 

 holdige Rullesten, som er bleven knust under Hjulene, 

 er bleven til en jævn Flade ligesom en sammenhæn- 

 gende Flisebelægning, er det Mørtel-Brud, som Rulle- 

 stens-Chalicodomerne fortrinsvis udnytter. Hvad enten 

 Murerbien nu slaar sig ned paa en Kvist i en Hæk, eller 

 den udvælger sig et Hjemsted under en eller anden land- 

 lig Bygnings Tagskæg, er det altid paa en nærliggende 

 Sti, paa en Bivej eller en Landevej, at den indsamler det, 

 den vil benytte til at bygge med uden at lade sig for- 

 styrre i sit Arbejde ved den stadige Færdsel af Folk og 

 Fæ. Man kan se den flittige Bi i Arbejde, naar Vejen 

 skinner af Hvidhed under en brændende Sols Straaler. 

 Paa den varme Landevej, den Arbejdsplads, paa hvil- 

 ken Mørtelen bliver tilberedt, lyder den dybe Summen 

 fra de kommende og bortflyvende, som følger efter hin- 

 anden og krydses uden Ophør. Det ser ud, som om Luf- 

 ten er gennemsat af sammenhængende smaa Røgskyli- 

 nier, saa lige og hurtig er Arbejdernes Flugt. De bort- 

 ilende drager afsted med en lille Klump Mørtel paa Stør- 

 relse med et Harehagl, de ankommende anbringer sig 

 straks paa de haardeste og mest tørre Steder. Hele Lege- 

 met skælver, de skraber med Spidsen af Kindbakkerne, 

 de river og fejer med de forreste Fødder for at løsne 



