MUKERB1ERNE 153 



et Arbejde af en grov Bygningskunst, paa hvilken Ste- 

 nene springer frem med deres naturlige Ujævnheder, 

 men det indre, der maa have en finere Overflade for ikke 

 at saare Larvens sarte Hud, er klædt med et Puds af fin 

 Mørtel. Forøvrigt er dette indre Belæg lagt paa uden 

 Kunst, man kunde fristes til at sige ved store Strøg 

 med Murskeen; derfor maa Larven, naar den har op- 

 brugt Honninggrøden, lave sig en Kokon og tapetsere 

 sin Boligs grove Væg med Silke. Derimod glatter An- 

 thophorerne og Halicterne, andre Bier, hvis Larver ikke 

 spinder nogen Kokon, deres Jordcellers Indre paa det 

 omhyggeligste og giver det en Politur som bearbejdet 

 Elfenben. 



Bygningen, hvis Akse altid er paa det nærmeste 

 lodret, og hvis Aabning findes foroven, for at Honnin- 

 gen, der er temmelig flydende, ikke skal løbe ud, af- 

 viger en Smule i Form alt efter den Grundvolds Be- 

 skaffenhed, som bærer den. Sidder den paa en vand- 

 ret Flade, saa hæver den sig som et lille, ovalt Taarn, 

 er den fastgjort paa en lodret eller skraanende Flade, 

 ligner den Halvdelen af et paa langs gennemskaaret 

 Fingerbøl. I dette Tilfælde fuldstændiggør selve dens 

 Underlag, Rullestenen, dens Ydervæg. 



Naar Cellen er færdig, giver Bien sig straks til at 

 forsyne den med Proviant. Blomsterne i Nabolaget, 

 især dem af den tornblomstrede Visse (Genista scor- 

 pius), som i Maj Maaned forgylder Vandløbenes sam- 

 menskyllede Omgivelser, forsyner den med Sukkersaft 

 og Blomsterstøv. Den kommer hjem med Kroen ud- 

 spilet af Honning og med Bugen gulfarvet forneden af 

 Blomsterstøv. Den dykker ind i Cellen med Hovedet 

 forrest, og i Løbet af nogle Øjeblikke ser man den lige- 

 som faa stærk Mavekrampe, hvilket er Tegn paa Op- 

 gylpning af Honninggrøden. Naar Kroen er tom, gaar 

 den ud af Cellen for i samme Øjeblik igen at trænge ind 



