MURERBIERNE 159 



fra det ene Aar til det andet. Derfor bliver der paa 

 Redens Overflade, hvis Beboelser er skjult under det 

 gamle Fællesbelæg af Mørtel, bygget andre Celler, saa 

 mange, som Æglægningen kræver. De anbringes 

 vandret eller omtrent vandret den ene ved Siden af 

 den anden uden nogensomhelst Orden, hvad deres 

 Fordeling angaar. Enhver Bygmester har frit Albu- 

 rum. Han — eller rettere hun — bygger, hvor hun 

 vil og som hun vil kun paa Betingelse af, at hun ikke 

 generer sine Naboersker; gør hun det, bliver hun kaldt 

 til Orden ved de interesseredes Demonstrationer. Gel- 

 lerne samler sig altsaa uden nogen Orden paa denne 

 Arbejdsplads, hvor der ikke hersker nogen Samfunds- 

 aand. Deres Form er som et Fingerbøl delt efter Læng- 

 deaksen, og deres Ydermur bliver fuldstændiggjort snart 

 af de tilstødende Geller, snart af den gamle Redes Over- 

 flade. Udvendigt er de ujævne, og de viser Lag paa 

 Lag af knudede Baand, der svarer til de forskellige 

 Lag Mørtel, indvendigt er Væggen jævn uden at være 

 glat, idet Larvens Kokon senere hen vil træde i Stedet 

 for den Politur, som mangler. 



Efterhaanden som den bliver opført, bliver hver 

 Celle øjeblikkelig forsynet med Forraad og muret til, 

 saaledes som Mur-Chalicodomen viste os det. Et saa- 

 dant Arbejde vedvarer gennem største Delen af Maj 

 Maaned. Endelig er alle Æg lagt, og alle Bierne 

 tager saa i Fællesskab fat paa at bygge et fælles Skjul 

 over Kolonien uden Hensyn til, hvad der tilhører dem 

 af denne. Det er et tykt Lag Mørtel, som fylder Mel- 

 lemrummene og dækker over hele Samlingen af Cel- 

 ler. Tilsidst tager hele Reden sig ud som en stor Plade 

 af tørt Ler, der er meget uregelmæssigt hvælvet, tykkere 

 i Midten, der er Anlægets oprindelige Kærne, tyn- 

 dere ud imod Randen, hvor der endnu ikke findes 



