DET STORE PAAFUGLEØJE 163 



Bejlersværmen yderligere. Lysets Flamme gør de be- 

 søgende urolige, de kaster sig letsindigt ind i den og 

 svider sig en Smule. Imorgen vil vi genoptage Studiet 

 af dem med en vel overtænkt, spørgende Forsøgsrække. 



Lad os derfor nu rømme Pladsen, lad os tale om, 

 hvad der gentager sig under alle vore Undersøgelser i 

 de otte Dage, mine Iagttagelser strækker sig over. Det 

 er hver Gang i Nattens Mørke, mellem Klokken otte 

 og ti om Aftenen, at Sommerfuglene ankommer en for 

 en. Det er uroligt Vejr, Himlen er stærkt overtrukken, 

 og Mørket er saa tæt, at man ude i det frie, i Haven, 

 langt borte fra Træernes Skjul, næppe er i Stand til 

 at skimte en Haand, der holdes hen for Ansigtet. 



Til dette Mørke kommer saa for de ankommende 

 Vanskelighederne ved at faa Adgang til Hunnen. Hu- 

 set er skjult under de store Plataner, som en ydre Ve- 

 stibule har det en Allé, en tæt Bræmme af Seriner og 

 Rosenbuske, det er beskyttet imod Mistralen af Grup- 

 per af Fyr og Cypresser. Massive Buskadser danner 

 et Værn nogle Skridt fra Døren, det store Paafugleøje 

 maa krydse sig frem mellem Virvaret af tætløvede 

 Grene i fuldt Mørke for at naa Maalet for sin Pilgrims- 

 fart. 



Under saadanne Omstændigheder vilde Uglen ikke 

 vove at forlade sin Hule i Olietræet, men Sommerfuglen, 

 der med sine optiske Facetapparater er bedre udrustet 

 end den natlige Fugl med sine store Øjne, begiver sig 

 uden Betænkning paaVej og passerer Hindringerne uden 

 at tage Skade. Den styrer sin bugtede Flugt saa godt, at 

 den til Trods for de Hindringer, den maa overvinde, 

 ankommer i en fuldstændig frisk Tilstand med sine store 

 Vinger ubeskadigede og uden den fjærneste Skramme. 

 Mørkets Skygger har Lys nok for den. 



Selv om man nu antager, at den er i Stand til at op- 



11* 



