166 j. h. fabre: skik og brug hos insekterne 



Der stod tilbage at træffe nogle andre Forberedel- 

 ser. Det galdt først og fremmest at skifte Lokale, og 

 ikke at lade Hunnen blive for Øjnene af de Amputerede, 

 naar de skulde til at tage fat paa deres natlige Flyven 

 om, for at de kunde begynde med at opsøge hende igen. 

 Jeg flytter derfor Klokken og Fangen, jeg stiller dem paa 

 Jorden under en Vestibule paa den anden Side af Huset, 

 omtrent en Halvhundrede Meter fra mit Værelse. 



Ved Nattens Frembrud ser jeg endnu en Gang til 

 mine otte Opererede. De seks af dem er fløjet ud af 

 det aabne Vindue, de to er endnu tilbage, men de er 

 faldet ned paa Gulvet, og de har ikke Kræfter til at 

 vende sig om, naar jeg lægger dem paa Ryggen. De er 

 udmattede og døende, men lad os ikke give mit kirur- 

 giske Indgreb Skylden herfor. Ogsaa uden at min Saks 

 spiller ind, gentager denne hurtigt indtrædende Døde- 

 lighed sig ufravigeligt. 



De seks andre, der er bedre oplagte, er fløjet bort, 

 vil de vende tilbage til den Madding, som tiltrak dem 

 igaar? Vil de, berøvede deres Følehorn, være i Stand 

 til at finde Klokken, der nu er anbragt andetsteds, 

 temmelig langt fra sit oprindelige Sted? 



Apparatet staar i Mørket, næsten ude i fri Luft. 

 Fra Tid til anden gaar jeg hen til det med en Lygte 

 og et Næt, jeg fanger de Besøgende, undersøger dem, 

 indfører dem i en Fortegnelse og lukker dem inde i et 

 Værelse tæt ved, hvis Dør jeg lukker efter dem. Denne 

 gradevise Bortførelse gør en nøjagtig Optælling mulig, 

 uden at jeg behøver at frygte for at tælle den samme 

 Sommerfugl flere Gange. For øvrigt vil det midlertidige 

 Fængsel, som er tomt og nøgent, ikke skade de Inde- 

 lukkede, der vil finde et roligt Tilflugtssted og rigelig 

 Plads. De samme Forsigtighedsregler vil blive taget 

 under mine følgende Forsøg. 



