DET STORE PAAFUGLEØJE 167 



Efter Kl. IOV2 kommer der ikke flere, og Forestil- 

 lingen er forbi. lait har jeg samlet 25 Hanner, af hvilke 

 kun én har mistet Følehornene. Af de seks, som jeg 

 opererede igaar, og som var stærke nok til at forlade 

 mit Værelse og sætte sig i Bevægelse igen, er altsaa kun 

 en eneste vendt tilbage til Klokken. Et magert Resultat, 

 paa hvilket jeg ikke vover at stole, naar det gælder om 

 at bekræfte eller benægte Følehornenes Rolle som Vej- 

 ledere. Lad os begynde forfra i en større Maalestok. 



Den næste Morgen besøger jeg Fangerne fra Dagen 

 forud. Hvad jeg ser, er ikke opmuntrende. Mange sid- 

 der næsten ubevægelige paa Gulvet, og naar jeg griber 

 dem mellem mine Fingre, giver forskellige af dem knap 

 nok Livstegn fra sig! Hvad kan man vente sig af disse 

 lammede? Men lad os alligevel forsøge, maaske kom- 

 mer de til Kræfter igen, naar Tiden til deres Elskovs- 

 flugt er inde. 



De 24 nye faar deres Følehorn amputeret bort. Den 

 gamle, hvis Følehorn er borte, regner jeg ikke med, 

 døende eller næsten døende som den er. Endelig lader 

 jeg Døren til Fængslet staa aaben Resten af Dagen. 

 Lad hvem, der har Lyst, gaa ud, lad hvem der kan, gaa 

 til Aftenens Fest. For at underkaste dem, der flyver ud, 

 en Prøve med Hensyn til at opsøge den, skifter Klokken, 

 som de uundgaaeligt vilde støde paa, hvis den blev 

 staaende paa Dørtærskelen, Plads igen. Jeg sætter 

 den ind i et Værelse i den modsatte Fløj i Stueetagen. 

 Adgangen til dette Værelse er vel at mærke aaben. 



Af de 24 uden Følehorn, naar kun seksten ud, 8 er 

 ude af Stand hertil, de vil i Løbet af kort Tid dø, hvor 

 de ligger. Hvor mange af de 16, der er fløjet ud, viser 

 sig om Aftenen ved Klokken? Ikke en eneste. Mine 

 Fanger indskrænker sig denne Aften til syv, alle nyan- 

 komne, alle med Følehorn. Dette Resultat synes at be- 



