DET STORE PAAFUGLEOJE 171 



er ikke overdrevent mange der. To Vintre besøgte jeg 

 alle disse affældige Træer og undersøgte den nederste 

 Del af deres Stammer under Virvaret af de haarde Græs- 

 ser, som udgør deres Fodpose, og hvor mange Gange 

 maatte jeg ikke gaa bort med tomme Hænder! Mine 150 

 Sommerfugle kom altsaa langt borte fra, maaske fra et 

 Par Kilometers Omkreds og mere. Hvorledes har de 

 faaet noget at vide om, hvad der foregik i mit Værelse? 



Tre Midler til at give Meddelelse paa Afstand kan 

 antages at indvirke paa Modtageligheden for Indtryk: 

 Lyset, Lyden og Lugten. Kan der være Tale om Lyset? 

 At Synet leder de ankommende, naar de en Gang er 

 kommen ind gennem Vinduet, er højst sandsynligt, men 

 forud for dette, ude i det ukendte udenfor? Man maa 

 indrømme, at end ikke Lossens Øjne i Fabelen, som 

 saa tværs igennem Vægge, vilde strække til her, man 

 maatte ydermere give dem et Skarpsyn, som var i Stand 

 til at rutte med Kilometres Afstand. Saadanne Menings- 

 løsheder ligger udenfor al Diskussion, vi gaar videre. 



Lyden er i samme Grad ude af Spillet. Det tyk- 

 vommede Dyr, der kan kalde paa saa lang Afstand, er 

 tavst, selv for det fineste Øre. Det er strengt taget mu- 

 ligt, at det er i Besiddelse af Evne til at give fine Lyd- 

 svingninger fra sig, en lidenskabelig Skælven, der maa- 

 ske kan opfattes med en yderst fintmærkende Mikrofon, 

 men lad os huske paa, at de Besøgende skal underrettes 

 paa betydelige Afstande, paa Tusinder af Metre. Under 

 saadanne Betingelser tør vi ikke tænke paa nogen Hø- 

 relse, det vilde være at tillægge Stilheden Magt til at 

 sætte Omgivelserne i Oprør. 



Saa er der Lugten tilbage. Indenfor vore Sansers 

 Omraade er det de duftende Udstrømninger, som bedre 

 end noget andet kan forklare, at Sommerfuglene ind- 

 finder sig, men først finder den Madding, som tiltrækker 



