DET STORE PAAFUGLEØJE 173 



fri for at skulle bøje de frygtelige Verber, lober 

 de ud paa Markerne, hvor de fra Tid til anden finder 

 den store Larve og bringer mig den klamrende sig til 

 Enden af en Stok. De vover ikke at røre ved den, de 

 sølle Smaafyre, de bliver forbløffede over min Dristig- 

 hed, naar jeg griber den med Fingrene, hvad de selv 

 vilde gøre med den dem vel bekendte Silkeorm. 



Ernæret med Grene af Mandeltræet, yder mit Me- 

 nageri mig i Løbet af faa Dage pragtfulde Kokoner. I 

 Løbet af Vinteren kompletterer min udholdende Søgen 

 ved Foden af deres Næringstræ min Samling, og Ven- 

 ner, som interesserer sig for mine Studier, kommer mig 

 til Hjælp. Endelig har jeg som Følge af mine Ud- 

 flugter, min Paapasselighed, mine kommercielle For- 

 handlinger og mine Hudafskrabninger ude i Krattet en 

 Samling Kokoner, af hvilke tolv, der er større og tun- 

 gere end de andre, lover mig Hunner. 



Der venter mig en Skuffelse. Maj kommer, denne 

 lunefulde Maaned, der gør alle mine Forberedelser til 

 intet, de, der har voldt mig saa meget Besvær. Vinteren 

 vender tilbage. Mistralen hyler, sønderriver Plataner- 

 nes nyudsprungne Blade og bestrør Jorden med dem. 

 Det er Decemberkulde igen. Man maa tænde Ild op 

 igen om Aftenen og tage de tykke Klæder paa, som man 

 var bekyndt at lægge. 



Mine Sommerfugle sættes paa en haard Prøve. De 

 udklækkes sent og giver mig halvt stivnede Eksempla- 

 rer. Omkring mine Klokker, i hvilke Hunnerne sidder 

 og venter, kommer der idag en, i Morgen en anden 

 Han, alt som de kommer frem, men der kommer 

 faa eller ingen Hanner til udefra. Der er imidlertid 

 nogle af dem i Naboskabet, thi Individerne med store 

 Fjerduske, som kommer ud af mine indhøstede Koko- 

 ner, bliver saa snart, de er udklækkede og erkendte at 



