DET STORE PAAFUGLEØJE 175 



Enhver gør sit bedste for at trænge ind i Indelukket 

 uden Spor af Tegn paa Jalousi overfor de andre geskæf- 

 tige. Trætte af deres forgæves Forsøg flyver de op og 

 blander sig i den omhvirvlende Skares Dans. Nogle, der 

 har opgivet Haabet, flyver ud af det aabne Vindue, ny- 

 ankommende træder i deres Sted, og paa Klokkens Run- 

 ding begynder Forsøgene paa at faa Adgang uden Op- 

 hør, snart opgivne, snart atter optagne, lige til henimod 

 Kl. 10. 



Klokken bliver flyttet hver Aften. Jeg anbringer 

 den saa mod Nord, saa mod Syd, i Stueetagen og paa 

 første Sal, i Husets højre Fløj eller halvtredsindstyve 

 Meter derfra i den venstre Fløj, under aaben Himmel 

 eller i et tilbagetrukket Værelses hemmelighedsfulde 

 Indre. Ingen af disse vidtgaaende Omflytninger, der 

 udspekuleres for om muligt at bringe de søgende paa 

 Vildspor, forstyrrer i mindste Maade Sommerfuglene. 

 Jeg spilder min Tid og mine Krakilerier for at narre 

 dem. 



Stedserindringen spiller ingen Rolle her. Igaar f. 

 Eks. var Hunnen anbragt i et vist af Husets Værelser. 

 De hjælmbusksmykkede Hanner kom og flagrede om 

 der et Par Timer, ja nogle af dem tilbragte endog Natten 

 i Værelset. Idag ved Solnedgang, da jeg flyttede Klok- 

 ken, er de alle ude i fri Luft. Skønt de kun har saa kort 

 en Levetid, er de friskeste af dem dog i Stand til at be- 

 gynde deres natlige Udflugter for anden eller tredie 

 Gang. Hvor vil de fluks søge hen, disse Veteraner af 

 et Døgns Alder? 



De ved Besked med det nøjagtige Sted fra Gaars- 

 dagens Stævnemøde, man skulde tro, at de vil søge 

 tilbage dertil vejledede af Erindringen, og at de, naar 

 de ikke finder noget der, vil fortsætte deres Eftersøgel- 

 ser et andet Sted. Men nej, mod min Forventning finder 



