176 j. h. fabre: skik og brug hos insekterne 



dette aldeles ikke Sted. Ingen vender tilbage til det 

 Sted, der var saa stærkt besøgt igaar Aftes, ingen af- 

 lægger endog blot en kort Visit der. Stedet erkendes 

 at være forladt af Hunnen, uden at de behøver at un- 

 dersøge det først, saaledes som man skulde synes, at 

 Erindringen maatte kræve det af dem. En sikrere 

 Fører end Hukommelsen kalder dem andet Steds hen. 



Indtil nu har jeg ladet Hunnen være utildækket 

 under et Metaltraadsnæts Masker. De Besøgende, der 

 er klartsynede i den mørke Nat, kunde se hende i den 

 usikre Lysning, som for os er Mørke. Hvad vil der ske, 

 naar jeg indelukker hende i et uigennemsigtigt Hyl- 

 ster? Skal dette Hylster alt efter sin Natur lade de Ud- 

 dunstninger, som forraader hende, passere frit eller 

 standse dem? 



Fysiken driver jo nu traadløs Telegrafi ved Hjælp 

 af Hertz's Straaler. Skulde det store Natpaafugleøje 

 være forud for os paa dette Omraade? Skulde den 

 nysudklækkede, giftefærdige Hun udsende elektriske 

 eller magnetiske Bølger, kendte eller ukendte, som den 

 ene Skærm standser og den anden lader passere, for 

 at sætte Omgivelserne i Svingninger og underrette Bej- 

 lerne paa flere Kilometers Afstand, med et Ord, skulde 

 him paa sin Maade gøre Brug af en Slags traadløs 

 Elektricitet? Heri ser jeg intet umuligt, Insekterne er 

 vant til at gøre lige saa vidunderlige Opfindelser. 



Jeg lukker altsaa Hunnen inde i Indretninger af 

 forskellig Natur. De er snart af Jærnblik, snart af 

 Træ, snart af Karton. De er alle lufttæt tillukkede 

 og endog tilkittede med en tyk Mastix. Jeg bruger ogsaa 

 en Glasklokke, der hviler paa en isolerende Glasplade. 



Godt, der kommer ikke en eneste Han, naar Hun- 

 nen er saa strengt indespærret, hvor gunstig Aftener- 

 nes Stilhed og Lunhed end er. Ligegyldig hvad Natur 



