180 J. H. FABRE: SKIK OG BRUG HOS INSEKTERNE 



Og Kokonen med Rusen gav mig virkelig i Slut- 

 ningen af Marts, paa Palmesøndag, en Hun af det lille 

 Paafugleøje, der straks blev indelukket i en Metalvævs- 

 klokke i min Stue. Jeg aabnede Værelsets Vindu for 

 at lade Rygtet om det skete brede sig ud over Egnen, 

 det burde sig, at de Besøgende, om der kom saadanne, 

 skulde finde Adgangen fri. Fangen klamrede sig til 

 Traadfletn ingen og rørte sig ikke en Uge igennem. 



Hun er pragtfuld, min fangne Hun, med sin brune 

 Fløjelsdragt, der er stribet af Bølgelinier. Omkring 

 Nakken har hun en hvid Pelskrave, i Spidsen af sine 

 Forvinger en karminrød Plet, og hun har endvidere fire 

 store Øjepletter, i hvilke der i koncentriske Halvmaaner 

 grupperer sig Sort, Hvidt, Rødt og Okkergult. Det er 

 omtrent, med mindre dunkle Farver, den samme Pry- 

 delse som hos det store Paafugleøje. Jeg har truffet 

 denne Sommerfugl, der er saa iøjnefaldende ved sin 

 Størrelse og sin Dragt, tre eller fire Gange i mit Liv, 

 og dens Kokon kendte jeg. Men Hannen har jeg aldrig 

 set. Jeg ved kun af Bøger, at den er halvt saa stor som 

 Hunnen og af mere livlig og mere blomstrende Tone 

 med Orangegult paa Undervingerne. 



Vil han komme, denne elegante ukendte, denne f jer- 

 busksmykkede, som jeg endnu ikke har set, saa sjæl- 

 den som han synes at være i min Egn? Vil han i de 

 fjærne Hække faa Besked om den giftefærdige Hun, 

 som venter ham paa Bordet i mit Værelse Jeg vover at 

 gøre Regning paa det, og jeg havde Ret dertil. Han kom- 

 mer endog tidligere, end jeg tænkte. 



Lille Paul, der er bleven forsinket ved den stadige 

 Tænken paa de sandsynligvis kommende Begivenheder, 

 kommer, da Middagsklokken lyder, pludselig løbende 

 med blussende Kinder. Mellem hans Fingre slaar en 

 smuk Sommerfugl, som han har grebet lige i Øjeblikket, 



