184 J. H. fabre: skik og brug hos insekterne 



over en saadan Rigdom lover min lille, daarligt friserede 

 Ven at søge flittigt, idet han allerede ser en hel Formue 

 for sig. 



Da han er gaaet, undersøger jeg Tingesten. Det 

 er nok Umagen værd. Det er en smuk Kokon af af- 

 stumpet Form, der minder en Del om Produkterne fra 

 vore Silkeorms-Opdrætningsanstalter, den er af fast 

 Beskaffenhed og af rødbrun Farve. Korte Beskrivelser, 

 som jeg sanker af Bøgerne, gør mig næsten sikker paa, 

 at den stammer fra Egespinderen. Hvis saa er, hvilket 

 Fund! Jeg vilde saa kunne fortsætte mit Studium og 

 maaske fuldstændiggøre, hvad det store Paafugleøje 

 havde ladet mig skimte. 



Egespinderen er i Virkeligheden en klassisk Som- 

 merfugl, der er ikke det Værk om Entomologi, uden 

 at det jo taler om dens Parringsskikke. En Hun, siger 

 man, udklækkes i Fangenskab, inde i et Værelse og 

 endog inde i et Skabs hemmelighedsfulde Indre. Den 

 er langt borte fra Landet, midt inde i en stor Bys Vrim- 

 mel. Begivenheden bliver ikke desto mindre meddelt 

 de Interesserede ude i Skovene og paa Græsmarkerne. 

 Ledede af en ubegribelig Rettesnor ankommer Han- 

 nerne, der strømmer til fra langt borte liggende Egne; 

 de gaar lige til Hunnens Gemme, undersøger det og 

 bliver ved at komme og komme igen. 



Disse Vidundere var mig bekendte af Læsning, 

 men at se dem med mine egne Øjne og samtidig gøre 

 nogle faa Forsøg, det er en hel anden Sag. Hvad gem- 

 mer min Tiøres Erhvervelse, vil den berømte Bombyx 

 komme frem af den? 



Men lad os kalde den ved sit andet Navn, den 

 baandstribede Minoritermunk. Denne originale Benæv- 

 nelse: Minoritermunken, har sin Grund i Hannens 

 Dragt; dens Munkekuppe af mat Rødt. Men Vadme- 



