190 J. H. FABRE: SKIK OG BRUG HOS INSEKTERNE 



skelig Lugtesans. Forsøget blev gentaget med Munken, 

 og jeg ødslede denne Gang med al den Overflod af Es- 

 senser og Stank, som mine Hjælpekilder i Retning af 

 Droger tillod mig at bruge. 



En halv Snes Underkopper blev fordelt, nogle inde 

 i Metalnætsklokken, Hunnens Fængsel, andre udenfor 

 den i en hel Cirkel. Nogle indeholdt Naftalin, andre 

 Lavendelessens, atter andre Petroleum og andre slut- 

 telig svovlsure Alkalier, der stank som raadne Æg. Jeg 

 kimde ikke gøre mere, naar jeg ikke vilde kvæle Fan- 

 gen. Disse Foranstaltninger blev truffet om Morgenen, 

 for at Værelset kunde være fuldstændig mættet med 

 Stank, naar Forsamlingstiden var inde. 



Om Eftermiddagen var Værelset blevet til et mod- 

 bydeligt Laboratorium, i hvilket Lavendelessensens gen- 

 nemtrængende Aroma og Svovlbrintens forpestende 

 Stank havde Overmagten. Lad os ikke glemme, at 

 der stank i dette Værelse og det ud over alle Grænser. 

 Gasværket, Rygeværelset, Parfumebutiken, Petroleums- 

 kilden, den stinkende Kemi, alle havde de bidraget deres 

 Lugt; vil det lykkes dem at vildlede Munken? 



Paa ingen Maade. I de tre Timer kommer Som- 

 merfuglene i lige saa stort Antal som sædvanligt. De 

 flyver til Klokken, som jeg har dækkel med et Stykke 

 Linned for at forøge Vanskeligheden, og da de ikke 

 ser noget, naar de en Gang er kommen ind, omgivet 

 som de er, af en ejendommelig Atmosfære, i hvilken 

 hver en fin Duft skulde være undertrykt, flyver de 

 hen til den indelukkede Hun og søger at forene sig 

 med den, idet de lister sig ind under Lærredets Folder. 

 Mit Kunstgreb er altsaa resultatløst. 



Efter dette Nederlag, der er saa klart i sine Følge- 

 slutninger og gentager, hvad det store Paafugleøje og 

 Naftalinen havde lært mig, kunde jeg i Kraft af sund 



