DEN BAANDSTRIBEDE MUNK 191 



Logik give Afkald paa lugtende Uddunstninger som 

 Vejleder for de Sommerfugle, der indbydes til Bryllups- 

 festligheder. Naar jeg ikke har gjort saa, skyldes det en 

 tilfældig Iagttagelse. Det uforudsete, Tilfældet skylder 

 vi undertiden en af disse Overraskelser, der bringer os 

 paa den rette Vej, som vi hidtil forgæves har søgt. 



En Eftermiddag, da jeg var i Færd med at under- 

 søge, om Synet spiller nogen Rolle i deres Eftersøg- 

 ning, efter at Sommerfuglene en Gang er kommen ind i 

 Værelset, anbringer jeg Hunnen i en Glasklokke og 

 giver den en lille Egegren med tørre Blade at sidde paa. 

 Apparatet bliver stillet paa et Bord lige over for det 

 aabne Vindu. De Tilstrømmende kan ikke undgaa at se 

 Fangen, idet de kommer ind, stillet som hun er lige paa 

 deres Vej. Det Fad med et Lag Sand, i hvilket Hunnen 

 har tilbragt den foregaaende Nat og Morgenen under 

 Dække af en Metaltraads-Klokke, er mig i Vejen. Jeg 

 anbringer det uden nogen som helst Eftertanke i der 

 anden Ende af Værelset paa Gulvet i en Krog, hvortil 

 der kun trænger et dæmrende Dagslys hen. En halv 

 Snes Skridt skiller det fra Vinduet. 



Hvad der kommer ud af disse Forberedelser, ven- 

 der op og ned paa mine Ideer. Af de ankommende 

 standser ingen ved Glasklokken, hvori Hunnen er tyde- 

 lig at se i fuldt Dagslys. De passerer hende fuldstæn- 

 dig ligegyldige uden et Blik, uden nogen Undersøgelse. 

 De flyver straks hen i den anden Ende af Værelset, ned 

 i den mørke Krog, i hvilken jeg havde sat Fadet og 

 Klokken. 



De sætter sig paa Klokkens Hvælv, undersøger den 

 længe, slaar med Vingerne og slaas en Smule. Hele 

 Eftermiddagen lige til Solens Nedgang foregaar den 

 Dans, som Hunnens virkelige Tilstedeværelse skulde 

 give Anledning til, omkring den tomme Kuppel. Om- 



