192 j. h. fabre: skik og brug hos insekterne 



sider forlader de den, men ikke alle, der er dem, der 

 er haardnakkede og ikke vil bort fra den, naglet fast der 

 ved en magisk Tiltrækningskraft. 



I Sandhed et underligt Resultat: mine Sommerfugle 

 strømmer til, hvor der intet er, og forbliver der uden at 

 blive overbeviste ved, hvad deres Syn atter og atter 

 siger dem; de passerer uden mindste Standsning tæt 

 forbi Glasklokken, i hvilken Hunnen ikke kan undgaa 

 at blive set af en eller anden af de kommende og gaa- 

 ende. Lokkede af et Gøglespil lægger de ikke Mærke 

 til Virkeligheden. 



Hvad er det, der narrer dem? Hele den fore- 

 gaaende Nat og hele Morgenen har Hunnen tilbragt 

 under Metaltraadsklokken, snart ophængt ved Traad- 

 nættet, snart hvilende paa Sandet i Lerfadet. Alt, hvad 

 den har rørt ved, som det synes fremfor alt med sin 

 store Bagkrop, er bleven gennemtrængt af visse Ud- 

 dunstninger som Følge af den langvarige Berøring med 

 den. Der har vi dens Madding, dens Elskovsdrik, der 

 har vi det, der revolutionerer Munkenes Verden. San- 

 det holder paa det en Tidlang og spreder Uddunstnin- 

 gerne rundt om sig. 



Det er altsaa Lugtesansen, som vejleder Sommer- 

 fuglene, som skaffer dem Underretning paa Afstand. 

 Kuede af denne Sans holder de ikke Regnskab med, 

 hvad deres Syn siger dem, de passerer forbi Glasfængs- 

 let, i hvilket den Skonne for Øjeblikket er Fange, de 

 søger til Traadfletningen, til Sandet, hvor de magiske 

 Lugteflasker har udtømt sig, de strømmer til en Ud- 

 ørken, hvor der ikke er andet tilbage af Fortryllersken 

 end det duftende Vidnesbyrd om hendes Ophold. 



Den uimodstaaelige Elskovsdrik kræver en vis Tid 

 til sin Udsondring. Jeg forestiller mig den som en Ud- 

 dunstning, der lidt efter lidt frigør sig og mætter de 



