194 j. h. fabre: skik og brug hos insekterne 



af dem vender sig imod det store Bord nogle Skridt 

 længere tilbage i Værelset, paa hvilket Hunnen venter 

 paa dem under Traadkuplen. De er i Tvivl, det er ty- 

 deligt at se, de søger. 



Endelig finder de, og hvad finder de? Netop 

 Grenen, som om Morgenen har tjent den ægfyldte 

 Hun til Seng. De sætter sig paa Bladene med Vin- 

 gerne i hurtig Bevægelse, de undersøger dem paa Over- 

 og Undersiden, de beføler dem, de løfter dem i Vejret, 

 de skubber dem til Side, indtil det lette Stykke Træ 

 tilsidst falder ned paa Gulvet. Undersøgelserne imel- 

 lem Bladene fortsættes ikke desto mindre. Under Vin- 

 geslagene og Stødene med Benene glider den lille Blad- 

 dusk henad Gulvet lige som en Papirslap, som en Katte- 

 killing slaar løs paa med sin Pote. 



Medens den lille Gren fjærner sig med sin Flok 

 Undersøgere, kommer der to nye Hanner til. Paa de- 

 res Vej er Stolen, der en Tid bar den beløvede Kvist. 

 De standser og søger ivrigt paa selve det Sted, som 

 for nylig var dækket af Grenen. Og imidlertid er den 

 virkelige Genstand for deres Ønsker dér, for det ene 

 Parti saavel som for det andet, lige i Nærheden under 

 et Traadvæv, som jeg har undladt at dække noget 

 over. Ingen giver Agt paa hende. Paa Gulvet bliver 

 man ved med at skubbe til det Leje, paa hvilket Hun- 

 nen havde hvilet om Morgenen, paa Stolen bliver man 

 ved med at undersøge det Sted, hvor dette Sengetøj 

 havde ligget. Solen synker i Lide, Tiden til at trække 

 sig tilbage nærmer sig. De lidenskabsvækkende Ud- 

 dunstninger svækkes og spreder sig, og Besøgerne be- 

 giver sig uden videre bort. Til imorgen. 



De følgende Forsøg viser mig, at ethvert Stof, 

 ligegyldig hvilket, kan træde i Stedet for den beløvede 

 Gren, der tilfældigvis gav mig Idéen. Jeg sætter no- 



