BOLBOCEREN 203 



drer om Scatophaga scybalaria, en Flue klædt i rød- 

 brunt Fløjl, en fredelig Gæst ved menneskelige Eks- 

 krementer i den sidste Del af Sommersæsonen. 



Denne sidste finder sine Trøfler ovenpaa Jorden 

 ved Foden af en Mur eller en Hæk, dens sædvanlige Til- 

 flugtssted ude paa Landet, men den anden, hvorledes 

 ved den, hvor under Jorden dens, eller rettere dens 

 Larvers Trøfler er? At begive sig derned, at give sig 

 til at søge efter dem dybt dernede, er nægtet den. Dens 

 svage Ben, der ikke vilde kunne flytte et Sandkorn, dens 

 Vinger, der er saa brede, at de vilde blive til Hinder 

 i en Snævring, dens Dragt, der strutter af Silke, som 

 vilde modsætte sig al blød Gliden, er kort og godt 

 imod det. Sapromyzen maa lægge sine Æg paa selve 

 Jordoverfladen, men netop der, hvor denne dækker 

 Trøflen, thi dens smaa Larver vilde gaa til Grunde, 

 hvis de skulde flakke om paa maa og faa, indtil de 

 traf paa deres Proviant, der altid er stærkt spredt. 



Den trøffelsøgende Flue bliver altsaa af sin Lugte- 

 sans underrettet om de gunstige Punkter for Udførelsen 

 af dens moderlige Pligter, den har den samme Lugte- 

 sans som den trøffelsøgende Hund, ja uden Tvivl en 

 endnu skarpere, thi den ved Besked af Naturen, den har 

 intet lært, medens dens Rival har faaet en kunstig Op- 

 læring. 



Det vilde ikke være uden Interesse at følge Sapro- 

 myzen ude i Marken. Men en saadan Tanke syntes mig 

 vanskelig at sætte i Værk. Insektet er sjældent, det 

 flyver rask og unddrager sig let Synet. At iagttage det 

 i Nærheden, at følge dets Eftersøgen, vilde kræve et 

 betydeligt Tidsspilde og en Flid, som jeg ikke føler 

 mig i Stand til at udøve. En anden Opdager af andre 

 underjordiske Svampe vil byde os Erstatning for, hvad 

 Fluen kun meget vanskeligt vil kunne vise os. 



