204 j. h. fabre: skik og brug hos insekterne 



Det er en køn, sort Torbist med lys og fløjlsklædt 

 Bugside, helt rund og paa Størrelse med en stor Kirse- 

 bærsten. Den officielle Nomenklatur kalder den Bol- 

 boceras (jallicus. Ved Gnidning af Bagkropspidsen 

 imod Vingedækkernes Kant lader den høre en blid Pip- 

 pen ligesom den, en Fugleunge giver fra sig, naar Mode- 

 ren kommer til Reden med Føde. Hannen har paa sit 

 Hoved et nydeligt Horn, der i det smaa efterligner det, 

 som den spanske Copris er i Besiddelse af. 



Narret af dette Udstyr tog jeg i Begyndelsen Insek- 

 tet for at være en Gødningsbille, og jeg har forsøgt at 

 opdrætte det som en saadan i et Bur. Jeg anrettede 

 dens formodede Slægtninges højst værdsatte Gødnings- 

 Lækkerier for den, men den vilde aldrig, bogstavelig 

 talt aldrig røre ved dem. Fy, Komøg til den! Hvem 

 tager man mig for! Det er helt andre Ting, denne Fein- 

 schmecker forlanger! Den fordrer ikke just vore Fest- 

 maaltiders Trøfler, men noget, der svarer til dem. 



Dette Træk af dens Sæder og Skikke blev jeg først 

 kendt med efter taalmodige Undersøgelser. Ved den 

 sydlige Fod af de serignanske Høje ligger der ikke langt 

 fra Landsbyen et Krat af Kystfyr afvekslende med Ræk- 

 ker af Cypresser. Der, henimod Toussaint, vrimler der 

 efter Høstregnen af Svampe mellem Naaletræerne, 

 især af den delikate Mælkehat, der bliver grøn paa 

 knuste Steder og græder Blod, naar man bryder den 

 itu. I de milde Efteraarsdage er dette Krat Husets 

 Yndlings-Spadseregang, der ligger langt nok borte til 

 at øve de unge Lemmer og nær nok til ikke at over- 

 anstrenge dem. 



Man finder mangt og meget der: gamle Skadereder 

 i Risbuskene, Skovskader, der skændes efter at have 

 fyldt deres Kro med Agern fra Egene i Nærheden, Ka- 

 niner, som pludselig tøfler af fra en Busk Rosmariner 

 med den lille hvide Hale i Vejret, Skarnbasser, som sam- 



