206 j. h. faure: skik og bkug hos insektehne 



Phalangistens er dækket af et stort Muldskud, hvis en- 

 kelte Bestanddele er Cylindre af en Fingers Længde. 

 Enhver af disse Pølser er en Dragt Fyid, der er bleven 

 kastet ud af Minereren, som skubber til det med Ryggen 

 nedefra. Indgangen bliver forøvrigt lukket, hver Gang 

 Insektet er hjemme for at gøre sin Brønd dybere eller 

 for at nyde sin Ejendom i Fred. 



Bolbocerens Bo er aabent og simpelthen omgivet 

 af en Krans af Sand. Det er kun middelmaadig dybt, en 

 Spand eller lidt mere, det gaar lodret ned i meget løs 

 Jord. Det er saaledes let at undersøge, naar man passer 

 paa først at grave et Hul foran det, som tillader bag 

 efter at fjærne den lodrette Væg Snit for Snit med et 

 Knivsblad. Paa den Maade kommer Jordboet til Syne 

 i hele sin Længde fra Aabning til Bund i Form af en 

 Halvkanal. 



Ofte indeholder det ødelagte Bo intet. Insektet har 

 forladt det om Natten efter at have endt sit Arbejde 

 der. Det har bosat sig andetsteds. Det er en Nomade, 

 en Nattevandrer, som forlader sit Hjem uden Sorg og 

 snart efter erhverver sig et andet. Men ofte træffer 

 man ogsaa paa Bunden af Brønden Insektet, snart en 

 Han, snart en Hun og altid alene. Begge Køn, der er 

 lige ivrige efter at grave sig Boer, arbejder hver for sig, 

 ikke sammen. Vi har i Virkeligheden ikke her et Fa- 

 miliebo, et Opdrætningssted for Yngelen for os, det er 

 en midlertidig Bolig, som graves af hver enkelt, for dens 

 egen Velværes Skyld. 



Undertiden finder man intet andet deri end Brønd- 

 graveren selv, der er bleven overrasket under sit Grave- 

 arbejde, undertiden — og dette Tilfælde er ikke sjældent 

 — omslutter Eremiten i Krypten en lille underjordisk 

 Svamp med sine Ben, en hel eller et Stykke af en. Den 

 holder krampagtigt fast paa den og vil ikke skille sig 



