BOLBOCEREN 209 



stemt, hvor de ligger. Derpaa bliver de seks Hulheder 

 fyldt med Sand. Paa denne godt jævnede Overflade, der 

 er ens overalt, idet det eneste, der bringer Afveksling i 

 den, er de seks Halmstraa, som absolut ikke kan være 

 Insektet til nogen Hjælp, slipper jeg mine Bolbocerer 

 løs, som jeg har holdt fangne under en Metalnætsklokke. 

 De er otte i Tal. 



I Begyndelsen er der intet andet at mærke end den 

 uundgaaelige Lede og Træthed efter Udgravningen, 

 Transporten og Indelukningen paa ukendte Steder. 

 Mine Landflygtige søger at flygte, de kravler op paa 

 Traadværket og graver sig ned lige ved Kanten af den 

 dem omgivende Klokke. Natten kommer, og der falder 

 Ro over dem. To Timer senere besøger jeg dem en 

 sidste Gang. Tre er allerede begravet under et tyndt 

 Lag Sand, de fem andre har hver gravet sig en lodret 

 Brønd ved Foden af de Halmstraa, som angiver 

 mig Pladsen for de begravede Svampe. Dagen efter 

 har det sjette Halmstraa sin Grav ligesom de andre. 



Det er Øjeblikket til at se efter, hvad der foregaar 

 dernede. Sandet bliver metodisk taget bort i vandrette 

 Lag, paa Bunden af hver af Brøndene er der en Bol- 

 bocer, som er i Færd med at æde en Trøffel, Hydno- 

 cysten. 



Lad os gentage Forsøget med Føde, som der er 

 taget Hul paa. Samme Resultat. I Løbet af en kort, 

 natlig Arbejdstid er Lækkerbiskenen fundet under Jor- 

 den og naaet ved Hjælp af en Gang, som gaar lige lod- 

 ret ned til det Sted, hvor Stykket ligger. Der er ingen 

 Tøven, ingen Forsøgsgraven anstillet paa Maa og Faa. 

 Det viser Overfladen os, der allevegne er, som 

 jeg havde ladet den være efter at have jævnet den. 

 Hvis det havde været vejledet af Synet, kunde Insektet 

 ikke være gaaet mere lige løs paa den attraaede Gen- 



Skik og Brug hos Insekterne. 14 



