210 J. H. fabre: skik og brug hos insekterne 



stand, det graver altid ved Foden af mine Mærker 

 Halmstraaene. Hunden, der med Snusen af sine Næse- 

 bor lugter Trøflerne under sin Søgen, opnaar næppe 

 nok denne Grad af Nøjagtighed. 



Er Hydnocysten da i Besiddelse af en levende 

 Lugt, som kan give dens Fortærers Lugtesans saa be- 

 stemt en Underretning? For vor Lugtesans er den en 

 lugtløs Ting, der er fri for enhver opfattelig Lugt- Ka- 

 rakter. En lille Sten, som var taget op af Jorden, vilde 

 gøre samme Indtryk paa os med sin svage Duft af frisk 

 Jord. Bolboceren er saaledes Hundens Rival som 

 Aabenbarer af underjordiske Svampefrembringelser. 

 Den vilde endog være den overlegen, hvis den søgte og 

 fandt underjordiske Svampe af flere Arter, men den 

 er en snæversynet Specialist, den kender kun Hydno- 

 cysten. Den finder ikke, saa vidt jeg ved, Behag i 

 nogetsomhelst andet, og intet andet faar den til at 

 grave*). 



Den ene saa vel som den anden udforsker Jord- 

 bunden paa meget nært Hold i Jævne med Overfladen, 

 og den Genstand, de søger, ligger i middelmaadig 

 Dybde. I nogen Afstand vilde hverken Hunden eller 

 Insektet kunne opfatte meget fine Uddunstninger, ikke 

 en Gang Trøffelduften. For at gøre Indtryk paa stor 

 Afstand kræves der stærk Lugt, der er i Stand til at 

 opfattes af vore grove Lugteredskaber. Saa strøm- 

 mer de, der udnytter den lugtende Genstand, sammen 

 Ira alle Sider og langt borte fra. 



Hvis jeg har Brug for Insekter, som udnytter Ka- 

 davere, saa sætter jeg en død Muldvarp ud i Solen i 

 en afsides Krog af Indelukket. Fra det Øjeblik af, at 

 Dyret bliver oppustet af Forraadnelsesluften, og at 



*) Efter at disse Linier var skrevne, har jeg fundet den i Færd 

 med at fortære en virkelig Tuberacé, Tuber requini, paa Stør- 

 relse med et Kirsebær. 



