212 j. h. pabre: skik og brug hos insekterne 



Pindsvin, Muldvarpe og Markmus, som Bonden træffer 

 under sin Spade og kaster med aabnet Bug ud paa 

 Stien. De slaar sig ned paa det store Blad, der med 

 sin gustne Purpurfarve ligner et Stykke raaddent Kod. 

 De tripper om berusede af deres Fryd, den kadaverøse 

 Lugt, de triller ned ad Skraaningen og styrter ned i 

 Pungen. Beholderen bliver i stærkt Solskin fuld paa 

 nogle Timer. 



Lad os kigge ned i den gennem den snævre Aab- 

 ning. Intet andet Sted vil man faa et saadant Mylder 

 at se. Det er en delirerende Blanding af Rygge og 

 Buge, af Vingedækker og Lemmer, som kribler, ruller 

 om med Knirken af sammenklyngede Ledemod, hæver 

 og sænker sig, gaar tilvejrs og synker ned igen, sat i 

 Bevægelse som af en stadig Strømhvirvel. Det er et 

 Bakkanal, et almindeligt Anfald af Delirium tremens. 



Nogle, men kun faa, dukker frem af Massen. Ad 

 den centrale Mast eller ad den omgivende Væg kravler 

 de op til Indgangen. Vil de tage til Vingerne og flygte? 

 Paa ingen Maade. Paa Tærskelen til Afgrunden og næ- 

 sten fri lader de sig falde ned i Hvirvelen paa ny 

 grebne af Beruselse. Maddingen er uimodstaaelig. In- 

 gen vil forlade Forsamlingen før om Aftenen eller selv 

 Dagen efter, naar den berusende Duft har tabt sig. 

 Saa frigør de sammenspegede sig fra deres gensidige 

 Favntag, forlader langsomt og ligesom modstræbende 

 Stedet og flyver bort. Paa Bunden af den djævelske 

 Pung bliver der tilbage en Hob af døde og døende med 

 afrevne Lemmer og forvredne Vingedækker, uundgaae- 

 lige Følger af det vanvittige Orgie. Og snart kommer 

 der Bænkebidere, Ørentviste og Myrer, som gør Kaal 

 paa de hedenfarne. 



Hvad bestilte de der? Var de Fanger i Blomsten, 

 som er omdannet til en Fælde, der tillader dem at kom- 

 me ind og forhindrer dem fra at komme ud ved Hjælp af 



