BOLBOCERKN 215 



Og den ædle Trøffel, den væsentligste Genstand for 

 dens Søgen, besidder dertil en om end meget lidet ud- 

 talt Duft. 



Men hvad skal man sige om det store Paafugleøje 

 og om Munken, der kommer til Hunnen, naar denne er 

 indelukket og i Fangenskab? De strømmer sammen 

 fra Horizontens Grænser. Hvad opfatter de i denne Af- 

 stand? Er det virkelig en Lugt, saaledes som vor Fysio- 

 logi forstaar en saadan? Jeg kan ikke faa mig til at tro 

 det. 



Hunden lugter Trøflen ved at snuse til Jorden gan- 

 ske nær ved Knolden, den genfinder sin Herre paa store 

 Afstande, idet den ved Hjælp af sin Lugtesans under- 

 søger hans efterladte Fodspor. Men kan den finde 

 Trøflen paa 100 Skridts, paa Kilometers Afstand? Fin- 

 der den sin Herre, naar der ikke er det mindste Spor 

 efter denne? Nej, sikkert ikke. Hunden er med 

 sin fine Næse ude af Stand til at udføre en saadan Be- 

 drift, som imidlertid udføres af Sommerfuglen, hvem 

 hverken Afstand eller Mangel paa Spor, der er efterladt 

 af Hunnen, som staar indelukket paa mil Bord, for- 

 styrrer. 



Man antager, at Lugten, den almindelige Lugt, den, 

 der paavirker vor Lugtesans, beror paa Molekuler, som 

 udgaar fra det lugtende Legeme. Det lugtende Stof 

 opløser sig og spreder sig i Luften, idet det meddeler 

 denne sin Duft paa samme Maade, som Sukkeret oplø- 

 ser sig i Vandet og udbreder sig gennem dette, idet det 

 giver det sin Sødhed. Lugt og Smag opfattes paa en 

 eller anden Maade; der er for den ene som for den 

 andens Vedkommende Berøring mellem de indtrykgi- 

 vende materielle Smaadele og de indtrykmodtagende 

 Sansepapiller. 



Der er intet simplere, intet mere klart, end at 

 Arum'en frembringer en kraftig Stank, af hvilken 



