ELEFANT-HASSELISOREREN 219 



staar Hasselboreren at betjene sig af det til at berede 

 Vejen for Anbringelse af sit Æg. 



Men en Antagelse er, hvor begrundet den ogsaa kan 

 være, ikke Vished. Jeg kan kun lære Hemmeligheden 

 at kende, naar jeg overværer dens Arbejde. 



Tilfældet, der er dens Tjener, som taalmodigt an- 

 raaber det, lod mig i første Halvdel af Oktober træffe 

 Hasselboreren i Arbejde. Min Overraskelse var stor, thi 

 paa dette sene Tidspunkt er i Almindelighed enhver 

 flittig Virksomhed afsluttet. De første Frostdage af- 

 slutter den entomologiske Sæson. 



Det er netop idag et frygteligt Vejr; den iskolde 

 Nordøstenvind hyler og faar Læberne til at sprække. 

 Man maa have en stærk Tro for paa en saadan Dag at 

 gaa ud og undersøge Krattet. Saafremt imidlertid, hvad 

 jeg tænker mig, Hasselboreren med sin lange Snabel 

 er i Færd med at udnytte Agernerne, er det paa Tide 

 at undersøge Sagen. De endnu grønne Agern har naaet 

 deres fulde Størrelse. Om to eller tre Uger vil de have 

 den fuldkomne Modenheds kastaniebrune Farve, og 

 snart efter vil de falde af Træerne. 



Min taabelige Udflugt bringer mig et Udbytte. Jeg 

 overrasker en Balanin paa de grønne Agern med Snabe- 

 len halvvejs indboret i et af dem. At anstille Iagttagel- 

 ser med den fornødne Omhu er ikke muligt midt under 

 de af Mistralert piskede Grenes Rysten. Jeg skærer Gre- 

 nen af og lægger den forsigtigt paa Jorden. Insektet 

 bryder sig ikke om Flytningen, det bliver ved med sit 

 Arbejde. Jeg sætter mig paa Hug ved Siden af det. 

 skærmet imod Stormen bagved en Bunke Udhugst, og 

 jeg tager dets Arbejdsmaade omhyggeligt i Øjesyn. 



Hasselborerens Fødder er udstyret med klæbende 

 Sandaler, som senere hen, i mine Apparater, tillader 

 den behændigt at bestige en lodret Glasplade, og den 



