222 .1. H. pabre: skik or. BRUG HOS INSEKTERNE 



Stilkenden opad og igen nedad. Paa den ru Skaal er 

 Gangen let, men den vilde være uudførlig paa det øvrige 

 af Overfladen, hvis Billens Fodballer ikke var forsynet 

 med klæbende Sko, med børstebesatte Saaler, der hol- 

 der den fast i en hvilken som helst Stilling. Insektet 

 løber altsaa om uden at snuble en eneste Gang og med 

 samme Lethed, hvad enten det befinder sig foroven, 

 forneden eller paa Siderne af sit glatte Underlag. 



Det har truffet sit Valg; Agernet er erkendt at være 

 af god Beskaffenhed, og nu gælder det at lave et Hul 

 med Snabelen. Denne e>r paa Grund af sin store 

 Længde vanskelig at manøvrere med. Det er, for at 

 faa den største mekaniske Virkning frem, nødvendigt 

 at rette Instrumentet lodret imod Agernets Runding 

 og at føre det ubekvemme Instrument, der, naar det ikke 

 bruges, holdes rettet lige fremad, ind under Arbejderen. 

 For at naa dette, hæver Dyret sig op paa sine bageste 

 Ben og stiller sig paa den Trefod, som dannes af Spid- 

 sen af Vingedækkerne og de bageste Fødder. Man skal 

 have ondt ved at finde noget saa forunderligt som denne 

 svære Borer, der staar oprejst og trækker sin Næse- 

 Dyrendal ind til sig. 



Nu er det fuldbragt, Pælen staar lodret, og Borin- 

 gen begynder. Metoden er den samme, som jeg saa 

 anvendt i Skoven, den Dag det stormede saa stærkt. 

 Insektet drejer sig langsomt og skiftevis fra Højre til 

 Venstre, derefter fra Venstre til Højre. Dens Bor er 

 ikke en Proptrækkers Spiralblad, der borer sig ind ved 

 en omdrejende Bevægelse bestandig i samme Retning, 

 det er en Trokar, et skeformet Bor, som vinder frem 

 ved at bide, ved Bortædning skiftevis i den ene og den 

 anden Retning. 



Inden vi fortsætter, maa vi indrømme Plads for 

 et Bitræk, der er altfor paafaldende til at blive udeladt. 



