ELEFANT-HASSELBOREREN 223 



Det hænder flere Gange, at jeg finder Insektet dødt paa 

 sin Arbejdsplads. Den Døde er i en ejendommelig Stil- 

 ling, som vilde vække Latter, hvis Døden ikke altid var 

 en alvorlig Begivenhed, især naar den kommer pludse- 

 lig og under fuldt Arbejde. 



Den sonderende Snabel er indført i Agernet med 

 sin Spids, Arbejdet er begyndt. Hasselboreren er op- 

 hængt i Luften i Snabelspidsen, langt borte fra Støtte- 

 fladen. Den er tør, faret heden for, jeg ved ikke hvor 

 mange Dage siden. Benene er stive og holdes sammen- 

 trukne under Bugen. Selv om vi hos dem forudsatte 

 den samme Blødhed og Udstrækningsevne, som de 

 havde, da Dyret var levende, kunde de ikke paa langt 

 nær have naaet at finde Støtte paa Agernet. Hvad er 

 da sket, som har kunnet bevirke, at den ulykkelige er 

 bleven spiddet, ligesom et Insekt i vore Samlinger, som 

 man har fundet paa at sætte fast med en Naal gen- 

 nem Hovedet? 



Der er indtruffet en Arbejdsulykke. Paa Grund 

 af dens Bors Længde begynder Hasselboreren med at 

 arbejde i oprejst Stilling, støttet paa sine Bagben. Lad 

 os antage, at den er gledet, at den har foretaget en for- 

 kert Bevægelse med det Dræg, som holdt den fast, og 

 den ubehændige mister straks Fodfæstet, revet bort 

 ved sin Snabels Elasticitet, som den til at begynde med 

 har maattet øve en vis Vold imod og har bøjet. Efter 

 paa denne Maade at være bragt bort fra sit Støttepunkt, 

 vrider den ophængte sig forgæves i Luften, og dens Fad- 

 der, disse frelsende Harpuner, finder absolut intet at 

 gribe fat i. Som Arbejderne i vore Fabriker er Ele- 

 fant-Hasselboreren undertiden ogsaa et Offer for me- 

 kaniske Forhold. Lad os ønske den god Lykke, faste 

 Sandaler, som passer paa ikke at glide, og lad os fort- 

 sætte. 



