228 J. H. FABRE: SKIK OG BRUG HOS INSEKTERNE 



en god Slurk. Denne Tanke har jeg imidlertid op- 

 givet, belært ;il Hannerne. Ogsaa de har en lang Sna- 

 bel, der er i Stand til at bore Huller, om det paakræves, 

 men desuagtet har jeg aldrig set dem slaa sig ned paa 

 et Agern og arbejde med Roret. Hvorfor skulde de gøre 

 sig saa megen Umage? Meget lidt er tilstrækkeligt for 

 disse Afholdsfolk. At arbejde overfladisk med Enden 

 af Snabelen paa et blødt Blad er nok til at holde Livet 

 i dem. 



Naar disse Lediggængere, hvem Bordets Glæder er 

 tilladt, ikke forlanger mere, hvorledes forholder det sig 

 saa med Mødrene, der er beskæftigede med Æglægnin- 

 gen? Har de god Tid til at spise og drikke? Nej, det 

 gennemborede Agern er ikke et Forfriskningslokale, i 

 hvilket man driver Tiden hen med uendelig Nippedrik- 

 ken. At Næbet, naar det dykker ned i Frugten, tager 

 en beskeden Mundfuld, er muligt, men denne Smule er 

 ganske sikkert ikke Endemaalet. 



Jeg tror at kunne skimte det virkelige Maal. Ægget 

 findes, som jeg har sagt, altid ved Grunden af Agernet 

 inde i en Slags Vat, som vædes af Udsvedning fra 

 Stilken. Larven gnasker lige efter dens Udklækning 

 det delikate Filt paa Bunden af Skaalen i sig og nærer 

 sig af dets Vædsker, endnu ude af Stand til at angribe 

 Kimens faste Masse. 



Men med Frugtens Alder vinder denne Brioche i 

 Fasthed, den forandrer sin Smag og gaar over til 

 at blive en Slags Mos. Det bløde størkner, Fugtigheden 

 tørrer ind. Der findes et Tidspunkt, paa hvilket den Ny- 

 fødtes Betingelser for Velvære er opfyldt paa det nøj- 

 agtigste. Før dette Tidspunkt er det hele ikke rigtig 

 færdigt, senere hen er det overmodent. 



Udvendigt, paa Agernets grønne Skal, er der intet, 

 som angiver, hvorledes det staar til i dette indre Kok- 



