ELEFANT-HASSELBOREREN 229 



ken. Moderdyret er derfor, naar det ikke faar tilstræk- 

 kelig Besked ved at tage Stykket i Øjesyn, nødt til først 

 at smage med Enden af sin Snabel paa, hvad der findes 

 i Bunden af dette Spisekammer. Ammen prøver med sine 

 spidsede Læber en Skefuld Mælkegrød, før hun byder det 

 lille Barn den. Noget lignende gør Hasselborerhunnen 

 med ikke ringere Ømhed. Den lader sin Sonde gaa ned 

 til Bunden af Gryden og skaffer sig Underretning om 

 dens Indhold, før den overgiver den til Børnene. Hvis 

 Føden er erkendt at være tilfredsstillende, bliver der 

 lagt et Æg, i modsat Fald bliver Undersøgelseshullet 

 opgivet uden videre. Saaledes forklares de Stik med 

 Boret, af hvilke der ikke gøres Brug efter det besværlige 

 Arbejde. Det bløde Brød paa Bunden, der bliver om- 

 hyggeligt prøvet, er ikke bleven befundet at være i den 

 rette Tilstand. Hvor nøjeseende, hvor ængsteligt om- 

 hyggelige er ikke disse Hasselborere, naar det drejer 

 sig om deres Afkoms første Mundfulde! 



At anbringe Ægget paa et Sted, hvor den Nyfødte 

 finder saftig, let og let fordøjelig Føde, er ikke nok for 

 disse forudseende Dyr. De gaar videre med deres Om- 

 hu. Et Mellemled kunde være til Gavn, som kunde 

 føre den lille Larve fra de første Timers Lækkerbidske- 

 ner over til at leve af Grovbrødet. Dette Mellemled 

 findes ophobet i Røret, der er et Arbejde af Moderens 

 Snabel. Det er de Smuler, de Smaapartikler, som er 

 afgnavet af Snabelens Saks. Og for øvrigt passer Ka- 

 nalens Vægge, der er bløde og af dødt Væv, bedre for 

 Begynderens Kindbakker end Resten af Agernet. 



Før den giver sig til at gnave paa Kimen, er det 

 i Kanalen, Larven tager fat. Den ernærer sig af det 

 Mel, den finder paa sin Vej, den samler de brunlige 

 Korn, som hænger ved Væggene, og endelig, naar den 

 har styrket sig tilstrækkeligt, tager den Hul paa Kærne- 



