234 j. h. fabre: skik og brug hos insekterne 



For den, der endnu ikke kendte noget til, hvor- 

 ledes Ægget anbringes, men vidste, at Larven til at be- 

 gynde med angriber Agernet ved dets Grund, vilde 

 Svaret blive følgende: Ægget bliver lagt paa Overfladen 

 ved Indgangen til Kanalen, og den lille Orm kryber ned 

 gennem det Rør, der er boret af Moderen, og naar af 

 egen Drift det fjærne Punkt, hvor den spæde Alders 

 Næringsmidler forefindes. 



Før jeg havde samlet tilstrækkelige Data, var denne 

 Forklaring til at begynde med min; men Fejltagelsen 

 bortvejredes hurtigt. Jeg plukkede et Agern, da Moder- 

 dyret trak sig tilbage efter et Øjeblik at have anbragt 

 Enden af sin Bagkrop paa Aabningen af den Kanal, 

 som dens Snabel lige havde gravet. Ægget burde altsaa, 

 syntes det, være der i Indgangen, ganske nær ved Over- 

 fladen. Nu vel, nej, det er der ikke, det er ved den an- 

 den Ende af Gangen. Hvis jeg turde vove at tillade mig 

 det, vilde jeg sige, at det er gaaet ned som en Sten 

 falder ned i en Brønd. 



Lad os hurtigt komme bort fra denne Idé. Kana- 

 len, der er saa uendelig snæver og delvis tilstoppet af 

 Raspspaaner, gør en saadan Nedstigning umulig. For- 

 ovrigt vilde efter Stilkens Retning, der kan være ret op 

 eller det modsatte, det, der var Fald i det ene Agern, 

 blive Opstigning i et andet. 



En anden Forklaring frembyder sig, en ikke min- 

 dre mislig. Man kunde sige: »Gøgen lægger sit Æg et 

 eller andet Sted paa Grønsværet; den tager det op med 

 sit Næb og anbringer det paa den Maade i Græssmut- 

 tens snævre Rede.« Skulde Hasselboreren benytte en 

 lignende Metode? Skulde den bruge sin Snabel til at 

 bringe sit Æg ned til Grunden af Agernet? Jeg finder 

 ikke hos Insektet noget andet Redskab, som var i Stand 

 til at naa dette dybe Skjul. 



