240 J. H. FABRE: SKIK OG BRUG HOS INSEKTERNE 



steder for de hjemløse Fattige. Jeg har ofte fundet 

 vor Ærteudnytter i et saadant Vinterleje. Skjult un- 

 der Platanernes døde Bark eller beskyttet paa anden 

 Maade, medens Vinteren rasede, er den opvaagnet af sin 

 Dvale ved den milde Sols første Kærtegn. Instinktets 

 Almanak har belært den, og den ved lige saa godt som 

 Gartneren Besked om, paa hvilken Tid Ærterne blom- 

 strer. Den giver da Møde ved sin Plante næsten alle- 

 vegne, smaat gaaende, men let paa Vingerne. 



Et lille Hoved, kort Snude, en askegraa Dragt over- 

 saaet med brune Prikker, nedtrykte Vingedækker, to 

 store sorte Punkter paa Gumpen, stumprumpet og fir- 

 skaaret, saaledes er den kortfattede Beskrivelse af min 

 Gæst. Majs første Halvdel er inde, og Fortroppen er 

 ankommen. 



De slaar sig ned paa Blomsterne med deres hvide 

 Sommerfuglevinger: jeg finder nogle af dem ved Foden 

 af Fanen, andre skjult i Kølens Hulhed. Atter andre, 

 og det de fleste, undersøger og tager Blomsterstandene 

 i Besiddelse. Tiden til Æglægning er ikke inde endnu. 

 Morgenen er mild, Solen er varm uden endnu at være 

 generende. Det er Øjeblikket for Parringstummelen og 

 for dens Lyksalighed i det herlige Lys. Man nyder der- 

 for saa smaat Livet. Der danner sig Par, som snart 

 skilles igen og snart genforener sig. Naar Varmen hen- 

 imod Middag bliver for stærk, trækker baade Hanner 

 og Hunner sig tilbage til Skyggen i en Fold af Blomsten, 

 hvis hemmelighedsfulde Kroge de kender saa godt. I 

 Morgen begynder man igen paa Festlighederne, Dagen 

 efter ligesaa, indtil Frugten, der sprænger Kølens Hyl- 

 ster, kommer til Syne udenfor dette og svulmer mere 

 og mere fra Dag til Dag. 



Nogle højt frugtsommelige Hunner, der er mere for- 

 pinte end de andre, betror deres Æg til den nyskabte 



