244 J.H.FARRE: SKIK OG BRUG HOS INSEKTERNE 



afgive en Larve? Maaske et Solbad, en mild Udrugen, 

 som dets Følgesvend har berøvet det ved at dække over 

 det. Hvad enten det nu er som Følge af den ubelejlige 

 Skærm, som overskygger det, eller af andre Grunde, 

 saa følger det forstfødte af Grupperne paa to Æg sjæl- 

 dent den normale Udviklingslinie. Det visner paa Bæl- 

 gen, dødt uden at have levet. 



Der er Undtagelser fra denne for tidlige Død, un- 

 dertiden udvikler de to forbundne Æg sig begge lige- 

 godt, men dette er en Sjældenhed, saa at Ærtesnude- 

 billens Afkom paa lidt nær vilde blive reduceret til 

 Halvdelen, hvis Toæg-Systemet herskede ufravigeligt. 

 Til Skade for vore Ærter og til Fordel for Snudebillen 

 mildner et vist Forhold denne Aarsag til Ødelæggelse; 

 Æggene bliver for største Delen lagt et for et og 

 isolerede. 



At Udklækningen har fundet Sled, tilkendegives af 

 et lille, bugtet Baand, blegt og hvidligt, som betyder, at 

 Bælgens Yderhud er løsnet og dræbt tæt ved Æghammen. 

 Det er den Nyfødtes Arbejde, et Ror under Overhuden, i 

 hvilket det lille Dyr bevæger sig under sin Søgen efter 

 et Sted, hvor det kan bore sig ind. Naar dette Sted er 

 fundet, saa gennemborer den lille Larve, der næppe 

 er en Millimeter lang og ganske lys med en sort Hjælm. 

 Bælgen og dykker ned i dens rummelige Indre. 



Den naar hen til Ærterne og slaar sig ned paa den 

 nærmeste af dem. Jeg iagttager den med en Lupe, idet 

 den undersøger sin Kugle, sin Verden. Den graver en 

 Brond lodret ned i den kugleformede Masse. Jeg ser, 

 hvorledes dens fremstikkende Bagparti bevæger sig, 

 naar den er halvvejs inde, for at give den Fart. I Lø- 

 bet af kort Tid forsvinder Minereren, den er nu 

 hjemme. 



Indgangsaabningen, der er yderst fin, men til en- 

 hver Tid let at faa Oje paa ved sin brune Farve, som 



