ÆRTENS SNUDEBILLE 245 



stikker af imod Ærtens bleggrønne eller lyse Overflade, 

 har ingen last Plads; man finder den saa at sige over- 

 alt paa Frøets Overflade, dog i Almindelighed med Und- 

 tagelse af den nederste Halvdel, det vil sige den Halv- 

 kugle, der til Pol har Ægstrengens udbulnende Tilfæst- 

 ningspunkt. 



Her i denne Del af Frøet findes netop Kimen, som 

 maa respekteres og lades ufortæret, saa den kan ved- 

 blive at være i Stand til at udvikle en lille Plante til 

 Trods for det store Hul, som er bleven boret i Sædekor- 

 net, da det fuldt udviklede Insekt forlod det. Hvor- 

 for er denne Region fredhellig? Hvilke Grunde vær- 

 ner om det udnyttede Sædekorns Kim? 



Ærtesnudebillen tager, det siger sig selv, ikke Hen- 

 syn til Gartneren. Ærten er til og kun til for dens 

 Skyld. Idet den nægter sig nogle Mundfulde, som vilde 

 medføre Sædekornets Død, har den ikke nogen For- 

 mindskelse af Ødelæggelsen til Maal. Den er afhol- 

 dende af andre Grunde. 



Lad os lægge Mærke til, at Ærterne berører hin- 

 andens Sider, og at Larven, naar den søger efter et An- 

 grebspunkt, ikke er i Stand til at gaa helt omkring dem 

 i Ro og Mag. Lad os ogsaa bide Mærke i, at den 

 nedre Pol er omgivet af Navlefremvæksten og frem- 

 byder Vanskeligheder for Boringen, som ikke kendes 

 i de Dele, der kun er beskyttet af Overhuden alene. 

 Maaske findes der ogsaa i denne Navle, der er særegent 

 organiseret, særlige Safter, som den lille Larve ikke 

 holder af. 



Uden Tvivl har vi her hele Hemmeligheden ved de 

 Ærter, der udnyttes af Ærtesnudebillen, og som allige- 

 vel bevarer dens Evne til at spire. De er halvt ødelagte, 

 men ikke døde, fordi Indtrængningen sker i den frie 

 Halvkugle, en Region, som paa en Gang er lettere til- 



