246 J. H. fabre: skik or, BRUG hos insekterne 



gængelig og mindre snarbar. Og rla hele Stykket iøv- 

 rigt er alt for meget for en Larve, saa indskrænker 

 Tabet af Frømasse sig til det Stykke, der foretrækkes 

 af Fortæreren, og detle Stykke er ikke absolut uund- 

 værligt for Sædekornet. 



Under andre Omstændigheder og med Frø, hvis 

 Rumfang er stærkt mindsket eller ogsaa forøget, vil 

 vi se Resultaterne forandre sig heil igennem. I det 

 første Tilfælde vil Kimen gaa til Grunde, opspist som 

 det øvrige under den alt for knebent forsynede Larves 

 Tand, i det andet Tilfælde vilde den rigelige Kost 1 il- 

 lade, at der kom flere Cuester. Den dyrkede Foder- 

 vikke og den store Bønne, der udnyttes, naar der er 

 Mangel paa Ærter, den foretrukne Grontsag, belærer 

 os i saa Henseende. Det ubetydelige Frø, der er tømt 

 lige ud til Huden, er en Ruin, af hvilken man forgæves 

 vilde vente sig nogen Spiren, det omfangsrige Frø der- 

 imod bevarer til Trods for, at det har huset et Fler- 

 tal af Snudebiller, sin Evne til at vokse op. 



Naar man har erkendt, at der paa Bælgen altid 

 findes et Antal Æg, som i høj Grad overgaar Antallet 

 af de i den indelukkede Ærter, og at hver ægbesat Ært 

 paa den anden Side kun er én Larves udelukkende 

 Ejendom, sporger man sig selv om, hvad der da bliver 

 af de overtallige. Gaar de til Grunde udenpaa Bælgen, 

 naar de, der er tidligst paa Færde, har sat sig fast en 

 for en i Bælgplantens Spisekamre? Eller bukker 

 de under for de første Beboeres utaalsomme Tænder? 

 Hverken del ene eller det andet. Lad os fortælle, hvad 

 der gaar for sig. 



Paa alle de gamle og nu tørre Ærter, af hvilke der 

 er kommen en fuldt udviklet Ærtesnudebille frem, idet 

 den efterlod sig en vid og rund Aabning, vil Lupen 

 kunne erkende fine, rødbrune Prikker i forskelligt An- 



