ÆRTENS SNUDEBILLE 257 



Tilsyneladende forholder Ærtesnudebillens Larve sig 

 som vi, den afskyr Frøets læderagtige Pergamentshud. 

 Den stopper op ved Yderhuden, advaret af en ubehage- 

 lig Smag. Og af denne Modvillie er Resultatet et lille 

 Vidunder. Insektet mangler Logik. Det adlyder en 

 højere Logik passivt, det adlyder den ligesaa uvidende 

 om sin Kunst som et Stof, der er i Færd med at udkry- 

 stallisere sig, er, naar det opstiller sine Batailloner af 

 Atomer i glimrende Orden. 



I August Maaned, lidt før eller senere, tegner der 

 sig mørke Kredse paa Ærterne, altid og uden Undtagelse 

 kun en paa hvert Frø. Det er Udgangs-Lugerne. De 

 aabner sig for en stor Del i September. Laaget, en 

 Skive, som synes gjort med et Lokkejærn, løsner sig 

 meget regelmæssigt, falder til Jorden og lader Aabnin- 

 gen ind til Boet fri. Ærtesnudebillen kommer frem 

 nypaaklædt og i sin endelige Skikkelse. 



Det er en yndig Aarstid. Der er Masser af Blom- 

 ster, som er lokket frem af Regnen, Udvandrerne fra 

 Ærterne besøger dem i Høstens glade Dage. Senere 

 indtager de, naar Kulden har indfundet sig, deres Vin- 

 terkvarter i et eller andet Skjul. Andre, og det ligesaa 

 mange, er mindre forlegne for at forlade deres Føde- 

 frø. De forbliver ubevægelige i dem hele den raa Aars- 

 tid igennem, i Skjul bag Laaget, som de tager sig vel 

 i Agt for at rokke ved. Cellens Dør bevæger sig ikke 

 paa sine Dørhængsler, det vil sige paa den mindste 

 Modstands-Rille, før det igen bliver varmt. Saa fjær- 

 ner Efternølerne den, forener sig med dem, der har 

 været tidligere paa Færde, begge Sæt parate til Arbejdet, 

 naar Ærterne kommer i Blomst. 



Til Bunds at udforske, hvor over al Maade for- 

 skelligartet Instinkterne udløser sig, udøver en uhyre 

 Tiltrækning paa Iagttagerne indenfor den entomo- 

 logiske Verden, thi intetsteds aabenbarer den vid- 



Skik og Brug hos Insekterne 17 



