ÆRTENS SNUDEBILLE 259 



Vor Ærtesnudebille er ikke en blivende Gæst i Ma- 

 gasinerne, den skal have frisk Luft, Sol og Frihed ude 

 paa Markerne. Meget nøjsom, hvad den selv angaar, 

 foragter den afgjort de tørre Bælgfrugter; for dens 

 spinkle Snude er nogle Slurke Honningsaft, som den 

 slubrer i sig paa Blomsterne, nok. Larven derimod 

 kræver de grønne Ærters bløde Brød, naar den skal 

 vokse og trives, og naar den er lukket inde i Bælgen. 

 Af disse Grunde er Magasinet fritaget for al yderligere 

 Formering af de Ødelæggere, som oprindelig blev ind- 

 ført i det. 



Ulykkens Oprindelse maa søges ude paa Markerne. 

 Det er først og fremmest der, man maatte passe paa 

 at vaage over Ærtesnudebillens Misgærninger, hvis vi 

 ikke næsten altid stod vaabenløse. naar det gælder at 

 bekæmpe Insektet. Det lille Dyr ler af Menneskets 

 Vrede, uudryddeligt som det er paa Grund af sit Antal 

 og sin ringe Størrelse samt sin snedige Lumskhed. 

 Gartneren lyner og bander, Snudebillen røres ikke der- 

 af: den fortsætter uforstyrrelig sit Erhverv som Tiende- 

 tager. Lykkeligvis har vi Hjælpere, der er mere taal- 

 modige, mere skarptseende end vi. 



I den første Uge af August, naar den udvoksede 

 Ærtesnudebille begynder at komme frem, har jeg gjort 

 Bekendtskab med en lille Chalcidide, en Snyltehveps, 

 der beskytter vore Ærter. For mine Øjne, i mine Op- 

 drætningsglas, kommer Hjælperne frem i Massevis fra 

 Snudebillernes Hjem. Hunnen har rødt Hoved og 

 Bryst og sort Bug med en lang Læggebraad. Hannen, 

 der er en Smule mindre, er sort klædt. Begge Køn 

 har rødlige Ben og traadformede Følehorn. 



For at slippe ud af Frøet, aabner Ærtesnudebillens 

 Udrydder sig en Luge midt i den runde Skive Overhud, 

 som Snudebillens Larve har blottet med sin kommende 

 Befrielse for Øje. Den, der skal opædes, har beredt 



17* 



