

HAVEBØNNENS SNUDEBILLE 271 



ved Siden af sig, vil de blive ved den og tage den i 

 Besiddelse. Jeg vil faa at se, hvorledes de undersøger 

 Bælgene og Blomsterne, og vil overvære deres Æglæg- 

 ning. Under lignende Omstændigheder vilde Ærte- 

 snudebillen bære sig saaledes ad. 



Men nej! til min Forbløffelse gaar det ikke, som jeg 

 havde spaaet. Insekterne basker i Solskinnet i nogle 

 Minutter, idet de aabner og lukker deres Vingedækker 

 for at gøre Flugtmekanismen smidig; saa flyver de bort, 

 nu en, saa en anden, de stiger tilvejrs i den klare Luft, 

 de fjærner sig og tabes snart af Syne. Min udholdende 

 Vagtsomhed har ikke det mindste Held med sig, ikke 

 én af de bortfløjne sætter sig paa Bønnerne. 



Skulde de, efter at have nydt Frihedens Glæder til- 

 bunds, vende tilbage i Aften, i Morgen eller i Overmor- 

 gen? Nej, de kommer slet ikke tilbage. Hele Ugen igen- 

 nem undersøger jeg, naar Lejligheden er gunstig, Plan- 

 terækkerne Blomst for Blomst, Bælg for Bælg, men al- 

 drig viser Snudebillen sig, aldrig lægger den Æg. Og 

 dog er Tiden gunstig, thi Hunnerne i mine Glas aflæg- 

 ger deres Kim i Massevis paa de tørre Snittebønner. 



Lad os forsøge paa en anden Aarstid. Jeg har to 

 andre Bede til min Raadighed, i hvilke jeg har saaet 

 en sen Bønne, den røde Cocot, lidt for Hushold- 

 ningens Skyld, men væsentligst med Snudebillen for 

 Øje. Saaet med passende Mellemrum vil de to Udsæd 

 give mig Høst den ene i August, den anden i September 

 og senere. 



Jeg begynder at gentage det Forsøg med den røde 

 Bønne, som jeg havde gjort med den sorte. For- 

 skellige Gange slipper jeg i et gunstigt Øjeblik Sværme 

 af Snudebiller, som jeg har taget fra mine Glaskar, det 

 almindelige Oplagssted, løs paa den grønne Tykning. 

 Hver Gang er Resultatet fuldstændig negativt. Forgæves 



