DEN ASKEGKAA VANDREGRÆSHOPPE 279 



er bræmmet med Rødt, og lange Skinneben, der har 

 Form som en dobbelt Sav. 



Dækvingerne, som om kort Tid vil rage langt ud 

 over Bagkropspidsen, er i deres nuværende Tilstand 

 et Par tarvelige, trekantede Vingeanlæg, der støder sam- 

 men med deres øvre Rande og fortsætter Forbrystets 

 Køl. Ueres frie Ender hæver sig som et spidst Halv- 

 tag. De dækker ligesom Kjoleskøder, hvis Stof synes at 

 være knebent og latterligt tilklippet, iige netop Dyrets 

 Nøgenhed ved Grunden af Ryggen. Under deres Dække 

 skjuler der sig to smaa Remme, Anlæg til Vinger, som 

 er endnu stærkere formindskede. 



Kort sagt, de mægtigt store, slanke Vinger, som 

 snart skal vise sig, er Pjalter saa sparsomme, at det 

 grænser til det groteske. Hvad skal der komme ud af 

 disse elendige Hylstre? Et Vidunder af Elegance og 

 Størrelse. 



Lad os i Enkeltheder se paa, hvorledes det hele 

 gaa for sig. Naar Dyret føler sig modent til Forvand- 

 ling, klynger det sig til Klokkens Traadnæt med sine 

 bageste og midterste Ben. De forreste foldes sam- 

 men, krydses over Brystet og har intet at gøre med at 

 støtte Insektet, som har vendt op og ned paa sig selv- 

 og vender Ryggen nedad. De trekantede Vingeanlæg, 

 Dækvingernes Foderaler, aabner deres skarpe Tag- 

 ryg og lægger sig ud til Siderne, de to smalle Plader, 

 der er Oprindelse til Undervingerne, retter sig imod det 

 aabne Rums Centrum og viger lidt fra hinanden. Nu 

 har den indtaget en Hudskiftestilling, der har hele den 

 nødvendige, ligevægtige Fasthed. 



Det gælder til at begynde med om at faa det gamle 

 Hylster til at revne. Bag ved Brystskjoldet, under 

 Forbrystets tilspidsede Tag opstaar der en Pulsation, 

 der kommer i Stand ved skiftende Udspilen og Udtøm- 

 men af Blodbanerne. Et lignende Arbejde gaar for sig 



