280 j. h. fabre: skik o« brug hos insekterne 



foran ved Nakken og sandsynligvis ogsaa overalt under 

 hele den Skal, der skal brydes. Hindernes Finhed om- 

 kring Ledføjningerne tillader os at se det paa disse 

 nøgne Steder, men Brystskjoldet skjuler det for os paa 

 det centrale Parti. 



Derhen flyder i Bølger Dyrets Blodmasse. Dettes 

 stigende Flod røber sig som Slag af en Stødhævert. 

 Udspændt ved dette Væskestød, ved denne Indsprøj- 

 ten, i hvilken Organismen sammentrænger hele sin 

 Energi, revner endelig Huden efter en mindste Mod- 

 standslinie, som Livsvirksomhedens fine Forudseendhed 

 har forberedt. Revnen gaber langs hele Bryststykket 

 og aabner sig lige hen langs Kølen, en Slags Søm mellem 

 de to symmetriske Legemshalvdele. Ubrydeligt ellers 

 overalt, har Hylsteret givet efter paa dette Punkt i 

 Midtlinien, der er holdt svagere end det øvrige. Revnen 

 breder sig lidt bagtil og gaar videre imellem Vingernes 

 Tilheftninger, den stiger op paa Hovedet lige til Grun- 

 den af Følehornene, hvor den til Højre og Venstre ud- 

 sender korte Forgreninger. 



Gennem denne Breche kommer Ryggen til Syne, 

 ganske blød og bleg, næppe med et Anstrøg af Aske- 

 graat. Den svulmer langsomt op og danner mere og 

 mere en Pukkel. Nu er den fri i sin Helhed. 



Hovedet følger efter, udrevet af sin Maske, som 

 bliver paa sin Plads uskadt i de mindste Enkeltheder 

 men af et ejendommeligt Udseende med sine store, glas- 

 agtige Øjne, som ikke ser mere. Følehornenes Skeder 

 hænger uden en Rynke, uden nogensomhelst Formfor- 

 andring og i deres naturlige Stilling ved dette døde An- 

 sigt, der er bleven gennemsigtigt. 



Da de skulde ud af deres overmaade snævre Ske- 

 der, som omslutter dem med en streng Nøjagtighed, 

 mødte Følehornstraadene altsaa ikke nogen Modstand, 

 der var i Stand til at krænge deres Futteraler, til at 



