284 j. h. fabre: skik og brug hos insekterne 



fatter den saa nøje, hvis dette ikke blev brudt i Stykker. 

 Vanskeligheden vilde da kun være vendt om, thi det er 

 en ufravigelig Fordring, at den afstødte Benhud, den 

 eneste Ophængningssnor, skal være urørt for at danne 

 en solid Støtte, indtil Befrielsen er fuldbragt. 



Benet, der arbejder paa at udfri sig, er ikke et 

 Lem, som er skikket til Gang, det har endnu ikke den 

 Stivhed, som det snart vil faa. Det er blødt og i høje- 

 ste Grad bøjeligt. Jeg har set det bøje sig og krumme 

 sig, som jeg ønskede det, i den Del af det, som Hudskif- 

 tet gjorde synligt, kun under Indflydelse af Tyngden, 

 naar jeg lod Klokken helde. En tynd Strimmel ela- 

 stisk Gummi er ikke smidigere. Hærdelsen gør imidler- 

 tid hastige Fremskridt, thi Benet vil i Løbet af nogle 

 Minutter have faaet en passende Grad af Fasthed. 

 , Længere fremme, i det Parti, som Skeden skjuler 

 for mig, er Benet sikkert nok mere blødt og yderst 

 formforanderligt, jeg kunde næsten sige flydende, hvil- 

 ket tillader det at bane sig Vej, næsten som en Væske 

 flyder. 



Savtænderne er der allerede, men de har intet af 

 den Haardhed, som de snart vil faa. Med en Kniv- 

 spids kan jeg i Virkeligheden delvist befri et Ben for 

 Skeden og trække Spidserne ud af deres hornede Af- 

 støbning. Det er Spirer til Torne, bløde Knopper, som 

 bojer sig for det mindste Tryk og antager deres Form 

 igen, naar Trykket ophører. , 



Disse Spidser lægger sig bagover, for at komme ud, 

 men de retter sig ud igen og hærdes, efterhaanden som 

 Benet dukker frem. Jeg overværer, ikke en simpel Af- 

 kastning af Gamacher, der dækker de færdige Skinne- 

 ben med deres Rustning, men en Slags Fødsel, som 

 bringer os ud af Fatning ved den Hurtighed, hvormed 

 den foregaar. 



