288 .1. H. FABBE: SKIK OG BBUG HOS 1NSEKTEBNE 



Lupen Trods, vokser denne Flade i Udstrækning paa 

 Bekostning at den afsluttende, uformelige Pose. Mit 

 Blik er forgæves fæstet paa Grænsen mellem de to Par- 

 tier, Posen, der udfolder sig, og Floret, der allerede har 

 udfoldet sig: jeg ser intet, ikke mere end jeg vilde kunne 

 se paa en Vandflade. Men lad os vente et Øjeblik, og 

 Rudevævet vil vise sig med fuldstændig Klarhed. 



Naar man holder sig til denne første Undersøgelse, 

 vilde man visselig sige, at et Fludium, der var i Stand 

 til at organisere sig, pludseligt stivnede til et Ribbenet, 

 man skulde tro, at man befandt sig overfor en Krysta- 

 lisationsproces, der ved sin Pludselighed mindede om 

 en Udskilning af et Salt paa Mikroskopets Objektivglas. 

 Men nej, det er ikke paa den Maade, det gaar for sig. 

 Livet lægger ikke en saadan Fremfusenhed for Dagen. 



Jeg løsner en halvt udviklet Vinge og jeg indstiller 

 Mikroskopets kraftige Øje paa den. Denne Gang bliver 

 jeg tilfredsstillet. Paa Grænsen, hvor Vævet synes at 

 blive virket lidt efter lidt, er dette Væv i Virkeligheden 

 til Stede i Forvejen. Jeg ser der tydeligt de længdelø- 

 bende Ribber, der allerede er stærke, jeg ser der Tvær- 

 ribberne, der ganske vist er blege og uden Relief. Jeg 

 genfinder der det hele i den endestillede Pose, af hvilken 

 det lykkes mig at udfolde nogle Smaastykker. 



Det hele er klart. Vingen er i dette Øjeblik ikke 

 et Væv paa Væverstolen, hvor den skabende Kraft slaar 

 sin Skyttel, det er et allerede færdigt Væv. Det mangler 

 for at være fuldkomment blot Udfoldelse og Stivhed, 

 hvad der svarer til Strygning af vort stivede Linned. 



Paa tre Timer eller mere er Udfoldningen færdig. 

 Flyve- og Dækvinger strækker sig udover Græshoppens 

 Ryg som en vældig Sejlføring snart ufarvet, snart lyse- 

 grøn, som Cikadens Vinger er det til at begynde med. 

 Man forbavses over deres mægtige Udstrækning, naar 



