296 j. h. fabre: skik og brug hos insekterne 



Lægemiddel. Paa hans Tid forstod Øjnene endnu ikke 

 rigtigt at se Insekterne. De var altfor smaa, de var gode 

 nok til Børnene, der bandt dem i Enden af en lang 

 Snor og svingede dem rundt, men de var uværdige til 

 at beskæftige et Menneskes Opmærksomhed, som havde 

 Agtelse for sig selv. 



Han havde tilsyneladende faaet Ordet fra Folk paa 

 Landet, som var meget middelmaadige Iagttagere og til- 

 bøjelige til at bruge udskejende Benævnelser. Den 

 Lærde optog det landlige Navn, maaske et Værk 

 af en barnlig Indbildningskraft, og benyttede det uden 

 at søge at skaffe sig bedre Oplysninger. lidt paa maa 

 og faa. Ordet er kommen til os duftende af Oldtiden, 

 de moderne Naturforskere har hugget det, og det er 

 Maaden, hvorpaa et af vore smukkeste Insekter er ble- 

 ven til »Valkeren«. Aarhundreders Majestæt har gjort 

 den mærkelige Betegnelse hellig. 



Til Trods for min dybe Agtelse for det gamle Sprog 

 smager Udtrykket »Valkeren« mig ikke, under de fore- 

 liggende Omstændigheder, er det vanvittigt. Sund Sans 

 bør have Forrang for Nomenklaturens Forvildelser. 

 Hvorfor skal man ikke sige Fyrre-Oldenborren i Erin- 

 dring om det afholdte Træ, Insektets Paradis i de to-tre 

 Uger, dets Liv i Luften varer? Det vilde være saare sim- 

 pelt, man kunde ikke gøre noget mere naturligt: en væ- 

 sentlig Grund til, at Navnet kommer i den sorte Gryde. 



Man maa flakke længe om i Urimelighedernes Nat, 

 før man naar til den lysstraalende Sandhed. Alle Viden- 

 skaber bevidner dette, selv den matematiske. Forsøg 

 paa at lægge en Række Tal skrevne med latinske Chiffre 

 sammen. Du vil opgive det og sløvet ved Forvirringen 

 i Tegnene erkende, hvilken Omvæltning i Regnekunsten 

 Opfindelsen af Nultegnet har bevirket. Det er stadig Co- 

 lumbus Æg, en ubetydelig Ting, men det giver en noget 

 at tænke over. 



