298 J. H. FABRE: SKIK OG BRUG HOS INSEKTERNE 



Sommersolhverv omtrent paa samme Tid som de første 

 Cikader. Dens saa nøjagtigt tidsbestemte Fremkomsttid 

 giver den Plads i den entomologiske Almanak, der er 

 ikke mindre nøjagtig end den astronomiske. Naar de 

 lange Dage, disse Dage, der aldrig synes at ville tage 

 Ende, og som letter Høsten, kommer, fejler det aldrig, at 

 den giver Møde paa sit Træ. St. Hansblussene, disse 

 Minder om Solfesterne, som tændes af Børnene i Lands- 

 byernes Gader, kommer ikke mere punktligt end den. 



Insektet indfinder sig paa denne Tid og i Tusmør- 

 ket hver Aften, naar Vejret er stille, paa Fyrretræerne i 

 Indelukket. Jeg følger dens Bevægelser med Øjnene. 

 Hannerne kommer og gaar med en lydløs Flugt, som 

 dog ikke er uden en vis varm Ivrighed, medens de 

 udfolder deres store Følehornsduske vifteformet; de 

 opsøger de Grene, paa hvilke Hunnerne sidder og 

 venter paa dem, de flyver atter og atter forbi dem, 

 idet de tegner deres Profiler med sorte Linier imod den 

 blege Himmel, paa hvilken det sidste Lys er ved at dø 

 hen. De sætter sig, de flyver op igen og begynder forfra 

 paa deres travle Flyven om. Hvad bestiller de der oppe 

 i de ca. 14 Aftener, Festen varer? 



Det er klart nok! de gør Kur til de Skønne, de bliver 

 ved med deres Hyldest, til det er mørk Nat. Næste 

 Morgen sidder baade Hanner og Hunner gerne paa de 

 nederste Grene. De findes der enlige, ubevægelige og 

 ligegyldige for, hvad der foregaar omkring dem. De 

 fleste af dem gnaver, ophængt ved Bagbenene, paa en 

 Fyrrenaal, de slumrer blideligt med denne Bid i Mun- 

 den. Naar Tusmørket atter falder paa genoptager de 

 deres lystige Tummel. 



At følge denne Tummel højt oppe i Træet, er umuligt, 

 lad os derfor prøve paa at faa den at se i Fangenskab. 



